Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 1138/2003. sz. ügyben

Előadó: Tomolák Katalin

A vizsgálat megindulása
A panaszos jogi képviselője útján benyújtott beadványában gyermekei elhelyezése ügyében eljáró bíróságok intézkedéseit, döntéseit, valamint a kapcsolattartás ügyében illetékes Cegléd Város Gyámhivatalának (a továbbiakban: gyámhivatal) elhúzódó eljárását sérelmezte. A panaszos személyesen is felkereste hivatalunkat, és kérte a gyámhivatal eljárásának kivizsgálását.
A beadvány alapján a gyámhivatal eljárásával kapcsolatban felmerült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített, a jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül is a tisztességes eljáráshoz fűződő jog sérelmének gyanúja, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam.
A panaszos beadványának azon részét, melyben gyermekei elhelyezése ügyében eljáró bíróságok döntéseit sérelmezte, hatáskör hiányában nem vizsgáltam, tekintettel arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 29. § (2) bekezdésének e) pontjában, valamint az Alkotmánybíróság 17/1994. (III. 29.) AB számú határozatában foglaltak nem teszik lehetővé számomra, hogy vizsgálatot folytassak olyan ügyben, amelyben bírósági eljárás van folyamatban, illetve bírósági döntés született.

A megállapított tényállás
A rendelkezésemre bocsátott dokumentumok 1999-től datálódnak. Ebben az időben már folyamatban volt a szülők házasságából született két kiskorú gyermek elhelyezése iránt indult bírósági eljárás. Az egyik gyermeket az anya, a másikat a panaszos nevelte. A szülők kapcsolattartási jogát a bíróság ideiglenes intézkedéssel szabályozta. A kapcsolattartás körüli problémákat a szülők rendszeresen bejelentették a gyámhivatalnál. A hatóság a problémák megoldása terén elsősorban a felek közötti egyezség létrehozására törekedett. 
A Ceglédi Városi Bíróság 3.P.20.793/1999/89. számú, 2001. október 2-án kelt ítéletében mindkét gyermeket az anya gondozásában helyezte el, egyben kötelezte a panaszost a nála lévő gyermek kiadására. A panaszos fellebbezése folytán a Pest Megyei Bíróság 1.Pf.23.284/2001/6. számú, 2002. március 28-án kelt ítéletében az első fokú bíróság gyermekelhelyezésre vonatkozó rendelkezését helybenhagyta, a panaszos gyermektartásdíj fizetési kötelezettségére vonatkozó rendelkezését viszont megváltoztatta.
A panaszos a bírói ítélet ellenére a nála lévő gyermek kiadását megtagadta, az ítélet végrehajtására irányuló kísérletek – melyben a gyámhivatal és a rendőrség is részt vett – rendre meghiúsultak.
A panaszos 2002 júliusában bejelentést tett a gyámhivatalnál, miszerint az anya gondozásában lévő gyermekkel megszakadt a kapcsolata, mert a kapcsolattartást az anya szándékosan akadályozza. A beadvány kapcsán a gyámhivatal 2002. augusztus 15-én tárgyalást tartott, ahol megkísérelte a felek között az egyezség létrehozását, de nem járt eredménnyel. Ezt követően a panaszos több alkalommal jelezte a kapcsolattartások újbóli elmaradását, kérelméről azonban a gyámhivatal nem hozott érdemi döntést. Emiatt a panaszos 2003. január 23-án a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal Gyámhivatalnál (a továbbiakban: megyei gyámhivatal) kizárási indítványt nyújtott be az első fokú hatóság ellen.
Az első fokú hatóság a megyei gyámhivatal – 2003. január 20-i – utasítására 2003. január 29-én kelt, 90/2543-3/2003. számú határozatában döntött az elmaradt kapcsolattartások pótlásáról. Erre tekintettel a megyei gyámhivatal a panaszos kizárási indítványát a 61-66-5/2003. számú, 2003. február 17-én kelt határozatával elutasította.
A panaszos 2003. február 5-én személyesen, majd 2003. április 17-én írásban jelezte a gyámhivatalnál az újabb kapcsolattartási időpontok elmaradását, a gyámhivatal részéről azonban érdemi döntés most sem született. A megyei gyámhivatal – 2003. augusztus 25-én – ezúttal határozatban szólította fel a gyámhivatalt a döntés meghozatalára, egyben az első fokú hatóság által előterjesztett kizárási kérelmet – melyet a gyámhivatal 2003. augusztus 18-án már másodszor terjesztett be arra hivatkozva, hogy „sem a hivatal dolgozóitól, sem a hivatal vezetőjétől az apa gyámhivatallal szemben tanúsított magatartása miatt nem várható el a jövőben elfogulatlan döntés.”– elutasította. A gyámhivatal a felszólításnak eleget téve 2003. szeptember 10-én kelt határozatában döntött az elmaradt kapcsolattartások pótlásáról.
Időközben a panaszos az ügyben az Egészségügyi Szociális és Családügyi Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) vizsgálatát kérte. A minisztérium a vizsgálat eredményeként a megyei gyámhivatal kizárási indítvány elutasításáról szóló határozatát megváltoztatta és a panaszos gyermekeinek kapcsolattartási ügyében eljáró hatóságként Nagykőrös Város Gyámhivatalát jelölte ki.
Az illetékessé vált Nagykőrös Város Gyámhivatalától telefonon kért tájékoztatás szerint a panaszos gondozásában lévő gyermek kiadására még nem került sor.

Az ügy jogszabályi háttere

A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg.
(5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
19. § (1) A köztisztviselő a saját ügyének elintézésében nem vehet részt.
(2) A felsőbb fokú érdemi döntésben nem vehet részt az a köztisztviselő, aki a határozat meghozatalában alsóbb fokon részt vett, valamint az, aki az ügyben tanúvallomást tett, vagy szakértőként járt el.
(3) Az eljárásban nem vehet részt köztisztviselőként az, akitől az ügy tárgyilagos megítélése nem várható el.
(4) A köztisztviselő a közigazgatási szerv vezetőjének köteles bejelenteni, ha vele szemben kizárási ok áll fenn. A kizárási okot az ügyfél is bejelentheti. A kizárás kérdésében a közigazgatási szerv vezetője határoz, és egyben kijelöli az ügy intézőjét.
(5) Ha a kizárási ok a közigazgatási szerv vezetőjével, illetőleg a polgármesterrel, a főpolgármesterrel, a jegyzővel, a fővárosi főjegyzővel, a megyei jogú város kerületi hivatalának vezetőjével vagy a polgármesteri hivatal köztisztviselőjével szemben merül fel, az ügyben - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - a felettes szerv által kijelölt köztisztviselő vagy hatóság jár el.
(6) A közigazgatási szerv a saját ügyének elintézésében nem vehet részt. Az eljáró szerv kijelölésére az (5) bekezdés irányadó.
(7) Az államigazgatási ügyben eljáró testület tagjával és vezetőjével szemben a kizárás szabályait megfelelően alkalmazni kell.
(8) A fővárosi, megyei közigazgatási hivatal vezetője a kizárási ok bejelentése nélkül is kijelöli azokat a jegyzőket, akik az önkényesen elfoglalt önkormányzati tulajdonú lakás kiürítése iránti kérelmek alapján eljárnak.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.

1959. évi IV. törvény a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről 
14. § (3) Ha a gondnokság alá helyezés szükségességéről a gyámhatóság tudomást szerez, a gondnokság alá helyezési eljárást meg kell indítania, ha ezt a (2) bekezdésben meghatározott közeli hozzátartozó a gyámhatóságnak a perindítás szükségességéről való tájékoztatását követő 60 napon belül nem teszi meg.

A vizsgálat megállapításai
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a gyámhivatala akkor, amikor a panaszos kapcsolattartás végrehajtására irányuló kérelmeire az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szerinti, egyszer meghosszabbítható 30 napos határidőt meghaladóan hozta meg érdemi döntéseit, a demokratikus jogállamiságból eredő jogbiztonsággal, ezen belül is a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott.
Megállapítottam továbbá, hogy a megyei gyámhivatal miután nem adott helyt a gyámhivatal kizárási indítványának – holott az első fokú hatóság mindkét alkalommal úgy nyilatkozott, hogy a közte és az ügyfél között kialakult ellenséges viszony miatt az ügyben nem képes elfogulatlan döntést hozni – ugyancsak a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelménye érvényesülésével összefüggésben okozott visszásságot.
A jogsértések elkerülése érdekében az Obtv. 21. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján Cegléd Város Gyámhivatalának vezetőjénél kezdeményezem: 
a jövőben az ügyfelek kérelmeiről az államigazgatási eljárás általános szabályiról szóló 1957. évi IV. törvény rendelkezése szerinti 30 napos ügyintézési határidőt betartva döntsön.
Tekintettel arra, hogy az Egészségügyi Szociális és Családügyi Minisztérium felügyeleti jogkörében eljárva a 40029-1/2003-0014GYF számú határozatában – fenti megállapításaimmal egyezően – rámutatott a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal Gyámhivatala kizárási indítványt elutasító döntésével okozott törvénysértéseire, erre vonatkozóan ajánlást nem teszek, de az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felhívom a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjének figyelmét, hogy a jövőben a kizárási indítványok elbírálása során fordítsanak kellő gondosságot a hatóság által bejelentett elfogultság megalapozottságának vizsgálatára.

Budapest, 2004. március 11.

Takács Albert