OBH 159/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kovács Zsolt

Az eljárás megindulása:

A Debrecen Piac u. 38. sz alatti épület bérlői panasszal fordultak az Országgyűlési Biztos Hivatalához, az épület tulajdonjogának az Evangélikus Egyház részére történt átadása miatt. 

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet az állami bérlakásokat magában foglaló épület tulajdonjogát az Evangélikus Egyház részére lakottan adta át. Az egyház a lakókkal több változatban új bérleti szerződés megkötésére tett kísérletet, de a lakók azt sérelmesnek tartva, nem írták alá.

A vizsgálatot 1995. december 19-én indítottam meg, melynek során megkerestem Vári Attilát, a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet Hajdú-Bihar Megyei Kirendeltségének vezetőjét, és felkértem az ingatlan átadásáról rendelkezésére álló dokumentumok megküldésére.

Felkértem továbbá a Művelődési és Közoktatási Minisztert az egyházi igényléssel kapcsolatos álláspontjának kifejtésére, és az ügyben hozott minisztériumi határozatok megküldésére.

A beszerzett dokumentumok alapján a következőket állapítottam meg:

A tényállás

A Debreceni Körzeti Földhivatalnál, a Debrecen I. kerületi  20.507. számú tulajdoni lapon 9060 hrsz. alatt felvett, természetben a Debrecen Piac u. 38. sz alatti ingatlan az államosításig a "Schäfer Ferdinánd és neje Legányi Júlia árva nevelőintézet alapítvány" tulajdonában állt, és a 2/1949 Tvr. alapján 1950.-ben államosították. Az államosítást követően a Debreceni Ingatlankezelő és Közvetítő Vállalat kezelésében a lakásokat állami bérlakásként hasznosították. 

A Magyarországi Evangélikus Egyház az ingatlant a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről szóló 1991. évi XXXII. törvény alapján visszaigényelte. Az igénybejelentésben az egyház az épület államosítás előtti rendeltetéseként, árvanevelő intézetként való hasznosítást jelölt meg, valamint külön igazolásként nyújtották be az alapítók végrendeletének az intézet és az egyház kapcsolatát szabályozó kivonatát, melyből megállapítható, hogy az alapítványt az Ágostai hitvallású evangélikus egyház javára hozták létre. 

A Művelődési és Közoktatási Minisztérium az 1992. március 17-én kelt 35.086/V.191/92. számú határozatával az igénylést, annak részletes vizsgálata nélkül, kizárólag az egyház által benyújtott nyilatkozatok alapján jogosnak ismerte el, és a tulajdoni viszony rendezéséig az ingatlan-nyilvántartásba elidegenítési és terhelési tilalmat jegyeztetett be az ingatlanra. 

Ezzel egyidejűleg felhívta az ingatlan tulajdonosát, illetve kezelőjét, és az igénylő egyházat, hogy közvetlenül állapodjanak meg az ingatlan átadásában.

A Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzata e határozat felülvizsgálatát kérte a Hajdú-Bihar Megyei Bíróságtól, majd az érdekelt felek egybehangzó kérelmére a bíróság a pert hat havi szünetelés után  megszüntette. 

Hajdú-Bihar Megyei Vagyonátadó Bizottság 1993. április 20-án a VÁB 5127/1993. sz. határozatával az 1542 m2 alapterületű ingatlant, mely 7 db. lakást, 6 db. nem lakás céljára szolgáló helyiséget, és 4 db. területhasználati jogosultságot foglal magába, a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet kezelésébe adta.

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet és a Magyarországi Evangélikus Egyház között 1994. január 19-én létrejött megállapodással a bérlakásokat magába foglaló épületet, ellenérték kikötése nélkül az egyház tulajdonába adta. 

A tényleges birtokbaadás 1993. december 1-jén megtörtént.

A megállapodásban nem rendelkeztek a használók, a bérlők jogairól, akik csupán ezt követően kaptak tájékoztatást a tulajdonos személyében beállt változásról. Ez a bérlők érdekeit sértette, mert a korábbi szerződésüket senki nem bontotta fel, de az új tulajdonos módosított szerződéseket kívánt a bérlőkkel kötni, melyben kikötötte a nem önkormányzati lakások tulajdonosait illető - elhelyezési kötelezettség nélküli - felmondás jogát. Az új szerződési feltételek hátrányosabb helyzetbe hoznák a bérlőket, más önkormányzati bérlakás bérlőivel szemben, ezért a szerződés módosításához nem járultak hozzá.

Az  ügy jogi háttere:

A./ 1949. évi XX. tv.		A Magyar Köztársaság Alkotmánya 

B./ 1990. évi LXV. tv	 	A helyi önkormányzatokról

C./ 1991. évi XXXII. tv. 	A volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről

D./ 1991. évi XXXIII. tv. 	Az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak 						önkormányzatok tulajdonába adásáról

E./ 1993. évi LXXVIII. tv.     A lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre 				 vonatkozó  egyes szabályokról

F./  11/1992.(III. 5.) AB h.    A jogállamiság és jogbiztonság elvéről

G./  4/1993. (II. 12.) AB h.

H./  Az 1991. évi XXXII. törvény indoklása

Az érintett alkotmányos jogok:

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
(A jogállam alapvető eleme a  jogbiztonság) (11/1992. (III. 5.) AB h.)

70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.

Az  alkalmazott jogszabályok:

A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. tv

107. § (1) Az állam tulajdonából az önkormányzatok tulajdonába kerülő vagyontárgyak köre a következő:(......) e) a tanácsi, illetőleg a tanácsi ingatlankezelő szervek kezelésében levő állami bérlakások;

(3) A külön törvényben meghatározott, állami tulajdonban levő földek, erdők, más ingatlanok, vizek, valamint az összes természetvédelem alatt álló területek és műemlékileg védett épületek, építmények, területek, továbbá a közművek létesítményei, az (1) bekezdés b) pontjában említett szervezetek vagyonának önkormányzati tulajdonába adására, az önkormányzatok és a vállalatok közötti megosztására a kormány megyei (fővárosi) vagyonátadó bizottságokat hoz létre, amelyek döntenek e dolgok önkormányzati tulajdonba adásáról és a vagyoni terhek rendezéséről. A vagyonátadó bizottságban részt vesznek az épített és a természeti környezetvédelemért felelős országos szervezetek képviselői is.

Az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonába adásáról szóló 1991. évi XXXIII. tv. 

27. § (1) A kezelői jog e törvény alapján történő átadása ellenérték nélkül történik.

(2) A kezelői jognak e törvény alapján történő átadása a bérbeadó és bérlő (használó) jogviszonyát nem érinti.

44. § (1) Ha a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről szóló törvény másként nem rendelkezik, a törvény erejénél fogva, illetve a bizottság döntésével nem kerülhet önkormányzat tulajdonába az olyan ingatlan, amely 1948. január 1-je után egyháztól, vallásfelekezettől, vallási közösségtől, egyéb egyházi szervezettől (a továbbiakban együtt: egyház) került kártalanítás nélkül állami tulajdonba.

1991. évi XXXII. törvény a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről:

1. § (1) E törvény hatálya kiterjed arra az egyháztól, vallásfelekezettől, vallási közösségtől, egyéb egyházi szervezettől (a továbbiakban együtt: egyház) 1948. január 1-je után kártalanítás nélkül állami tulajdonba került beépített ingatlanra, amely az állami tulajdonba kerülésekor a 2. § (2) bekezdésében meghatározott célt szolgált, feltéve, hogy az ingatlan e törvény hatálybalépésekor állami tulajdonban vagy a helyi önkormányzat tulajdonában van.

(2) E törvény alkalmazásában egyházi tulajdonnak kell tekinteni az egyház javára létesített alapítvány tulajdonát és az egyháznak az egykori kegyúri jogviszonyon alapuló ingatlanhasználati jogát is, ha az egyébként az (1) bekezdésben foglaltaknak megfelel.

2. § (1) Az 1. §-ban említett ingatlan (a továbbiakban: ingatlan) – az egyház igénylése alapján – az e törvényben szabályozott eljárással kerül a volt tulajdonos egyház tulajdonába és használatába (a továbbiakban: ingatlanátadás) az egyház tényleges tevékenysége szerint szükséges mértékben és időben, figyelembe véve az állami, a helyi önkormányzati feladatok ellátásához nélkülözhetetlen tárgyi feltételeket és az állami, illetőleg az önkormányzati költségvetésből az ingatlanátadásra juttatott pénzügyi fedezetet.

(2) Az ingatlanok közül – az (1) bekezdésben foglaltak szerint – az egyháznak át kell adni azokat, a következő célok megvalósításához szükséges ingatlanokat:

a) hitélet (vallásgyakorlás, konferenciatelep, egyházi igazgatás, egyházi alkalmazásban álló személy elhelyezésére szolgáló lakás, papnevelés stb.),
b) szerzetesrend, diakónus és diakonissza közösség működése,
c) oktatás, nevelés,
d) egészségügyi, szociális cél, gyermek- és ifjúságvédelem,
e) kulturális cél (közösségi ház, múzeum stb.).

3. § (1) Az ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezésére a Kormány és az érdekelt egyház képviselőiből egyházanként egyeztető bizottság (a továbbiakban: bizottság) alakul.

4. § (1) A bizottság feladata – az egyház igénylése alapján [11. § (1) bek.] – az átadásra javasolt ingatlanok jegyzékének összeállítása.

5. § (1) A jegyzék összeállítását megelőzően a művelődési és közoktatási miniszter közli a 11. § szerint benyújtott egyházi igényeket a tulajdonos helyi önkormányzattal, illetőleg az ingatlan kezelőjével, és felhívja őket, hogy 30 napon belül állapodjanak meg az igénylővel ingatlanátadásról. Egyidejűleg az igénylő egyházat is fel kell hívni a közvetlen megállapodásra.

9. § (1) A Kormány döntésének végrehajtásaként a művelődési és közoktatási miniszter – a 8. § (1) bekezdése szerint tett bejelentés alapján – az éves állami költségvetés elfogadását követő 30 napon belül határozattal intézkedik az ingatlannak az egyház által meghatározott egyházi jogi személy részére való tulajdonba adása és a tulajdonjognak az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzése, illetőleg a 2. § (4) bekezdésének b) pontjában említett kártalanítás kifizetése iránt.

(2) Az (1) bekezdésben említett határozatban a kisajátítási eljárás szabályainak megfelelő alkalmazásával rendelkezni kell a helyi önkormányzat tulajdonjogának, illetőleg a kezelő kezelői jogának megvonásáról, az ingatlan birtokba adásának időpontjáról, az ingatlan tulajdonosának, kezelőjének, használójának és egyéb, az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jogosultjának a kártalanításáról. 

11. § (1) Az ingatlanátadásra vonatkozó igénylést – a 2. § (3) bekezdésében említett ingatlanokra elkülönítve – e törvény hatálybalépését követő 90 napon belül lehet a művelődési és közoktatási miniszterhez benyújtani.

(3) Az igénylésnek a 4. § (2) bekezdésében foglalt adatokat kell megfelelően tartalmaznia, és ahhoz csatolni kell a rájuk vonatkozó, rendelkezésre álló okiratokat. Az igénylés a bizottság tárgyalásának befejezéséig módosítható.

13.§. (3) A bíróság a tulajdonos, kezelő, használó kártalanítására vonatkozó döntést, valamint a 12. § (2) bekezdése alapján hozott határozatot megváltoztathatja. A 12. § (1) bekezdésében említett határozat ellen benyújtott keresetnek a bejegyzés végrehajtására nincs halasztó hatálya.

14. § (1) Az egyház az ingatlantulajdonos helyi önkormányzattól, illetőleg az ingatlan kezelőjétől a 11. §-ban foglalt igénybejelentés mellett közvetlenül is igényelheti a volt egyházi tulajdonú ingatlannak az általa meghatározott egyházi jogi személy részére történő átadását. Az átadásra, az egyházi jogi személy tulajdonjogának ingatlan-nyilvántartási bejegyzésére a felek megállapodása alapján kerül sor. Az átadásról a Művelődési és Közoktatási Minisztériumot tájékoztatni kell.

(2) Az (1) bekezdés szerinti megállapodásnak tartalmaznia kell a birtokba adás időpontját, a használó elhelyezésére, a felmerülő költségekre és azok viselésére vonatkozó rendelkezéseket.

(3) Ha az ingatlantulajdonos helyi önkormányzat, az ingatlan kezelője és a használó a használat megszüntetésében nem tudott megállapodni, a tulajdonos, a kezelő az ingatlan használatára fennálló jogviszonyt felmondhatja. 

A felmondásra a lakások elosztásáról és a lakásbérletről szóló 1/1971. (II. 8.) Korm rendelet 76. §-ának (1), (3), (4) bekezdését, 77. és 78. §-át, illetőleg a nem lakás céljára szolgáló helyiségek bérletéről szóló 1/1972.(I. 19.) Korm. rendelet 18. §-ának (2), (4) bekezdését és 19. §-át kell megfelelően alkalmazni. (A birtokbaadáskor hatályos szöveg)

A felmondásra a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény 26. §-át, ill. 43. § (1) bekezdését kell megfelelően alkalmazni. (a megállapodáskor hatályos szöveg)

 (4) E § szerint történő ingatlanátadáshoz szükséges kártalanításról az átadó szerv vagy az alapító szerve gondoskodik. E célra a Kormány az Országgyűlés döntése alapján az állami költségvetésből pénzügyi fedezetet biztosít. Az erre irányuló kérelmet a művelődési és közoktatási miniszterhez kell benyújtani, csatolva a megállapodás tervezetét.

16. § (1) A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 107. §-ának (3) bekezdése alapján a megyei (fővárosi) vagyonátadó bizottságok döntése, illetőleg külön törvény alapján nem kerülhet a helyi önkormányzat tulajdonába az az ingatlan, amelyet e törvényben említett jegyzék (7. §) szerint egyházi tulajdonba kell adni. 

(2) Azok az állami tulajdonú ingatlanok, amelyekre e törvény szerint az elidegenítési és terhelési tilalmat az ingatlan nyilvántartásba bejegyezték, de a jegyzékben nem szerepelnek, a művelődési és közoktatási miniszter hozzájárulásával kerülhetnek – az (1) bekezdésben említett módon – a helyi önkormányzat tulajdonába. A döntéshez be kell szerezni az érdekelt egyház, továbbá műemlékileg védett ingatlan, illetőleg védett természeti terület esetén a környezetvédelmi és területfejlesztési miniszter véleményét.

1993. évi LXXVIII. tv.    A lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó  egyes szabályokról:

A lakásbérlet megszűnése

23. § (1) A szerződés megszűnik, ha
a) a felek a szerződést közös megegyezéssel megszüntetik;
b) a lakás megsemmisül;
c) az arra jogosult felmond;
d) a bérlő meghal és nincs a lakásbérleti jog folytatására jogosult személy;
e) a bérlő a lakást elcseréli;
f) a bérlőt a Magyar Köztársaság területéről kiutasították;
g) a bérlő lakásbérleti jogviszonyát a bíróság megszünteti;
h) a bérlő lakásbérleti jogviszonya hatósági határozat folytán megszűnik.

26. § (1) A bérbeadó a határozatlan időre szóló szerződést írásban felmondhatja, ha a bérlő részére egyidejűleg ugyanazon a településen cserelakást ajánl fel bérleti jogviszony létesítésére.

36. § (1) A nem lakás céljára szolgáló helyiség (a továbbiakban: helyiség) bérletének létrejöttére, a felek jogaira és kötelezettségeire, valamint a bérlet megszűnésére a lakásbérlet szabályait – e törvény Második részében foglalt eltérésekkel – megfelelően kell alkalmazni.

(2) Az önkormányzat tulajdonában lévő helyiség (a továbbiakban: önkormányzati helyiség) bérbeadásának és a bérbeadó hozzájárulásának a feltételeit – az önkormányzati lakásokra vonatkozó szabályok megfelelő alkalmazásával – önkormányzati rendelet határozza meg. Az önkormányzati helyiség bérleti díjának mértékét nem kell önkormányzati rendeletben meghatározni.

37. § (1) A helyiség átadásával, rendeltetésszerű használatával, karbantartásával, felújításával, továbbá a szerződés megszűnésekor a helyiség visszaadásával kapcsolatban a bérbeadó és a bérlő jogaira és kötelezettségeire a felek megállapodása az irányadó.

81. § (1) Az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonába adásáról szóló 1991. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban: Ötv.) alapján a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet, illetőleg ennek jogutódja kezelésében lévő lakások és e törvény hatálybalépésekor bérbeadás útján hasznosított helyiségek bérletére az önkormányzati lakásokra és helyiségekre vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni.

(2) Az (1) bekezdésben említett lakások és helyiségek bérletére 1994. január 1-jétől annak az önkormányzatnak a rendeletét kell alkalmazni, amelynek a lakás és helyiség, kizáró rendelkezés hiányában, a tulajdonába került volna.

(3) Ha az önkormányzat rendeletet nem alkot, a KVSZ-nek a bérbeadói jogainak gyakorlása során a (2) bekezdésben említett önkormányzat véleményét előzetesen ki kell kérnie. 

95. § (1) A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 434. §-a helyébe a következő rendelkezések lépnek:
(1) A lakásbérleti jogviszonyt a bérbeadó és a bérlő szerződése hozza létre.
(2) A lakásbérleti jogviszony létrejöttére, a felek jogaira és kötelezettségeire, továbbá a lakásbérlet megszűnésére vonatkozó szabályokat külön törvény tartalmazza.
(3) A lakásbérlet szabályait – ha jogszabály másként nem rendelkezik – megfelelően alkalmazni kell a nem lakás céljára szolgáló helyiségek bérletére is.

Alkotmánybírósági határozatok:

A jogállamiság elve a konkrét alkotmányos szabályokhoz képest nem kisegítő, másodlagos szabály, s nem pusztán deklaráció, hanem önálló alkotmányjogi norma, aminek sérelme önmagában is megalapozza valamely jogszabály alkotmányellenességét
(11/1992. (III. 5.) AB h.) 

A jogállam alapvető eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság – többek között – megköveteli a megszerzett jogok védelmét, a teljesedésbe ment, vagy egyébként véglegesen lezárt jogviszonyok érintetlenül hagyását, illetve a múltban keletkezett, tartós jogviszonyok megváltoztathatóságának alkotmányos szabályokkal való korlátozását
(11/1992. (III. 5.) AB h.)

A jogbiztonság – az Alkotmánybíróság értelmezésében – az államtól és elsősorban a jogalkotótól azt várja el, hogy a jog egésze, egyes részterületei és egyes szabályai is világosak, egyértelműek, hatásukat tekintve kiszámíthatóak és a norma címzettjei számára (...) előre láthatóak legyenek. (11/1992. (III. 5.) AB h.)

Az Etv. 1. és 2. §-a szerint átadandó ingatlanok az államosítások előtt is a 2. § (2) bekezdésében meghatározott célokat szolgálták, s most is e célok megvalósításához szükségesek; az ingatlanok az egyház tényleges tevékenysége szerint szükséges mértékben és időben kerülnek egyházi tulajdonba és használatba. Ezekben az esetekben a hangsúly a "funkcionalitáson" van, azaz az egyházak feladatellátásához szükséges tárgyi feltételek biztosításán; bár az ingatlanok tulajdonba adása egyben az egyházak tulajdoni sérelmeinek bizonyos mértékű orvoslását is jelenti.
Mivel ez az átadás olyan ingatlanokat ölel fel, amelyeket a jogosult egyházak korábban is a vallásgyakorláshoz való jog megvalósítására használtak, és most is ugyanerre a célra, a tényleges szükségletek mértéke szerint igényelhetik vissza őket, ésszerű oka van annak is, hogy miért nem rendelkezik ez a törvény ingatlanjuttatásokról olyan egyházak számára, amelyek a tulajdonelvonások idején nem működtek, vagy ilyen sérelmet nem szenvedtek. ( 4/1993. (II. 12.) AB h.) 

Részletek az a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről szóló 1991. évi XXXII. törvény indokolásából:

Az 5. §-hoz
E § azt kívánja elősegíteni, hogy lehetőség szerint a bizottsági tárgyalás (6. §) előtt az egyház és az ingatlan jelenlegi tulajdonosa, kezelője – más érdekelt, használó bevonásával – közvetlenül állapodjanak meg az átadásról. A közvetlen megegyezéssel ugyanis egyszerűbben rendezhető az ügyek többsége, az érdekeltek szándékai jobban érvényesülhetnek.

A 14. §-hoz
Az egyház és a helyi önkormányzat, illetőleg az ingatlan kezelője közvetlenül is megállapodhat az ingatlanátadásról. Ez a lehetőség nagy szerepet játszhat az egyházak működési feltételeinek rendezésében, figyelemmel arra, hogy az előzetes felmérések szerint nagyszámú az ingatlanigény, és közülük sok az olyan helyi jelentőségű, amit könnyebben rendezni lehet közvetlen megállapodással (pl. egyházi alkalmazottak szolgálati lakása, iskola, templomkert). Az ilyen megállapodásnak része lehet az ingatlanhasználatra vonatkozó megegyezés is.(...) Az ingatlanátadásról a rendelkezni jogosult képviselőtestület dönt, a szükséges érdekegyeztetések (pl. iskola esetén a szülőkkel, nevelőtestülettel), illetve a lakossági vélemény megismerése után. (...) A jelenlegi használó elhelyezéséről az ingatlant átadó (tulajdonos, kezelő) vagy a kezelő alapító szerve gondoskodik, de – a lehetőséghez képest – e célra az állami költségvetés is fedezetet nyújt.

A vizsgálat megállapításai

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet és a Magyarországi Evangélikus Egyház között, a Debrecen Piac u. 38. sz alatti épületet ellenérték kikötése nélküli átadásáról 1994. január 19-én kötött megállapodás (melynek teljesítése 1993. december 1-jén megtörtént) alkotmányos jogokat sértett.

A Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság, és az ahhoz szorosan kapcsolódó jogbiztonság elvét, valamint a 70/A. §. (1) bekezdésében megjelölt hátrányos megkülönböztetés tilalmát sértette meg a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet azzal, hogy az Etv.-ben megjelölt közvetlen megállapodási lehetőséget a törvény szövegéből kiragadva, azt a jog társadalmi rendeltetésével össze nem férő célra, személyek jogainak és törvényes érdekeinek csorbítására használta fel.

Az egyházi ingatlanok átadásának szabályozására az egyházak működési feltételeinek biztosítása, és nem kárpótlás céljából került sor, annak ellenére, hogy az esetek nagy részében e kettő egybevág. Nem igényelhető vissza azonban az egyházi vagyonnak az a része, amely nem tartozik az Etv. 2.§. (2) bekezdésének hatálya alá. Nem kerülnek tehát az egyház részére átadásra a termőföldek, gazdasági létesítmények és más olyan vagyontárgyak, amelyek az államosítás előtt az egyház jövedelemszerzését szolgálták. 

Annak elbírálása, hogy az igényelt ingatlan a törvény hatálya alá tartozik-e, a törvény 11.§ (3) bekezdése szerint, az egyeztető bizottság jogosult. Amennyiben a döntés értelmében az igényjogosultság megállapítható, úgy az ingatlan az állam tulajdonából közvetlenül az egyház tulajdonába kerül, a kezelő, és a használók kártalanításáról a törvény szerint a költségvetésnek kell gondoskodni. 

Egyeztető bizottsági állásfoglalására nem került sor, mert az Etv. 14.§.(1) bekezdésben biztosított lehetőséggel élve, a kezelő és az Evangélikus Egyház közvetlen megállapodást kötöttek. Nem vizsgálta senki azt a körülményt, hogy az ingatlan - bár vita nélkül egyház érdekeltségű alapítványi tulajdonban volt - tényleges hasznosítását tekintve is megfelelt-e a Etv. 2.§. (2). bekezdésben foglaltaknak. Az eljárás során felmerültek olyan adatok, mely szerint az épületben évekkel az államosítást megelőzően is már laktak bérlők, és az egyház az ingatlan nem teljes egészét és nem teljes időben hasznosította a Etv.-ben megjelölt célra. 

A Hajdú-Bihar Megyei Vagyonátadó Bizottság a Művelődési és Közoktatási Minisztérium 35.086/V.191/92.sz . határozata alapján a DÉSZOL Rt kezelői jogát megvonta, és azt a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet részére átadta. 

Ennek alapján történt az átadás-átvétel a DÉSZOL Rt, és a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet Hajdú-Bihar Megyei Kirendeltsége között 1993. november 16-án, az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonába adásáról szóló 1991. évi XXXIII. tv. 27. § szerint. " A kezelői jog e törvény alapján történő átadása ellenérték nélkül történik. A kezelői jognak e törvény alapján történő átadása a bérbeadó és bérlő (használó) jogviszonyát nem érinti."

Ezek a szabályok azonban nem vonatkoznak a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet által továbbiakban folytatott eljárásra.

Ugyanebben az átadás-átvételi jegyzőkönyvben megkezdődött, majd 1993. november 23-án folytatódott az ingatlannak a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet által az Evangélikus Egyház részére történő tulajdonba adása. A jegyzőkönyvben, majd a megállapodásban rögzítésre került, hogy az egyház az ingatlant lakottan veszi át, és az igénylésben megjelölt egyházi hasznosítási célt néhány bérleti szerződés felmondásával kívánja elérni. Ez ellentmond az Etv. 2.§.(1). bekezdésében megfogalmazott kötelezettségnek, mely szerint az ingatlant az egyház tulajdonába és használatába kell adni. A törvény által támogatott hasznosítási cél az átadás ilyen módjával nem biztosítható.

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet Hajdú-Bihar Megyei Kirendeltsége vezetője, Vári Attila az 1995 szeptember 25-én kelt levelében kifejti, hogy  "Az ingatlan átadás-átvételben - mivel a törvény erről nem rendelkezik - nincs szó az ingatlanban lévő lakásokról, azok jogairól, illetve kötelezettségeiről." 

A fenti véleménnyel ellentétesen megállapítom, hogy törvénysértően jártak el a megállapodás aláírásakor, mert nem vették figyelembe az Etv 14. §. (2) - (3) bekezdések előírásait, amely a feleket arra kötelezte, hogy az ingatlan használóival is meg kell állapodni a használat megszüntetéséről, és azok költségeinek viseléséről. 

Az ingatlan használói jelen esetben a lakások, és nem lakás célú helyiségek bérlői. A törvény külön nem értelmezi a használó fogalmát, ezért e fogalom alatt annak általánosan elfogadott jelentését kell érteni.

Annak ellenére, hogy a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó  egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. tv: csak 1994. január 1-jén lépett hatályba, a törvény már az 1993. július 30.-i Magyar Közlönyben megjelent. A későbbi időponttal történő hatálybaléptetés az önkormányzatok felkészülésének lehetőségét volt hivatva biztosítani, és nem az állampolgárok jogainak csorbítását kívánta lehetővé tenni. Az a tény, hogy az ingatlan tényleges birtokbaadása a törvény hatálybalépését megelőzően történt, nem befolyásolja a megállapodás aláíróinak azt a mulasztását, hogy az időközben hatályba lépett törvénynek az adott esetre vonatkozó szakaszait nem vették figyelembe.

A megállapodás nem a törvényalkotó szándéka szerinti módon történt, ami a törvénytervezet érintett szakaszainak indokolásából is megállapítható, mert a valamennyi érintett érdekének figyelembe vételét elrendelő törvényi szakaszt, a Kincstári Vagyonkezelő Szervezet azzal ellentétesen az érintettek meghallgatása nélkül, a számára legegyszerűbb módon alkalmazta.

Az Etv. 14. §.-ban szabályozott közvetlen megállapodás lehetősége nem képez szerves egységet a törvény általános szövegével, mert nem biztosítja azokat a garanciákat, amit az 6. §. szerint lefolytatott általános eljárás jelent valamennyi érintett számára. Az igénybejelentés jogosultságának a részletes vizsgálatát, a közvetlen megállapodás megkötésekor nem írja elő, és annak utólagos ellenőrzésére sem ad jogosultságot a művelődési és közoktatási miniszter részére, holott a határozatának meghozatalakor - az egyház egyoldalú nyilatkozata alapján - azt csupán valószínűsíteni tudja. 

A törvény a közvetlen megállapodás lehetőségét az tulajdonos önkormányzat, illetve az ingatlan kezelője részére biztosítja. A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet a kezelői jog megszerzésével ténylegesen nem vált kezelővé. Nem tekinthető a helyi viszonyok legjobb ismerőjének sem, és így nem alkalmas az összes érintett érdekeinek leginkább megfelelő, és az ingatlan egyházi célra történő hasznosítását leggyorsabban megvalósító megállapodás elkészítésére. 

Az önkormányzat az Övt.-ben foglaltak szerint az egyházi igénybejelentésre tekintettel nem válhatott tulajdonossá. Az Etv. előírásai alapján az igénybejelentés vizsgálata nélkül van kizárva az ingatlan, és az abban lévő lakások, és nem lakás célú helyiségek bérlői sorsának rendezéséből is.

Az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonába adásáról szóló 1991. évi XXXIII. tv. 27.§. (2).bekezdésben foglaltakkal ellentétben, a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről szóló 1991. évi XXXII. törvény nem mondja ki, hogy az e törvény szerinti tulajdoni változások a bérbeadó és a bérlő jogviszonyát nem érintik, ezért ebben a kérdésben a bérlőkkel történő megállapodás elengedhetetlen feltétele lett volna a tulajdonátadásnak.

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet az ingatlan tulajdonának átadásakor közigazgatási jogkörben eljárva mulasztásos jogsértést követett el, melynek jogkövetkezményei ma is fennállnak, ezért az elmulasztott cselekmény pótlására az eltelt időre tekintet nélkül kötelezhező.

A bérlők vonatkozásában a korábbi lakásbérleti szerződésük változatlanul érvényben van, mert azt a  bérbeadó nem mondta fel, és azt a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó  egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény 26. §.-ban megjelölt egyéb megszüntető körülmények sem állnak fenn. A bérleti díj, illetve a szerződés módosítása körüli  vita rendezésére a bérlők hozzájárulásának hiányában a bérbeadó csak polgári bíróság előtt indíthat keresetet.

Ajánlás:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 21.§. (1) bekezdésben kapott felhatalmazás alapján a következő ajánlást teszem:

A Kincstári Vagyonkezelő Szervezet vizsgálja felül a Debrecen Piac u. 38. sz alatti épület átadásával kapcsolatos intézkedéseit,  és a mulasztásával okozott alkotmányos jogsérelmet rendezze, úgy hogy az 1993. évi LXXVIII. tv. által a bérleti szerződés felmondására előírt jogokat biztosítsa a bérlők számára.

A 1993. évi LIX. tv. 25. §. -ban kapott felhatalmazás alapján: 

Javaslom az Országgyűlés Emberi Jogi, Kisebbségi és Vallásügyi Bizottságának, és az Alkotmány- és Igazságügyi Bizottságnak, hogy az 1991. évi XXXII. törvény 5. §.  és 14. §. valamint az 1991. évi XXXIII. törvény 44. §. összehangolatlanságára, és az általuk okozott  alkotmányos visszásságra tekintettel a törvényeket vizsgálják meg, és kezdeményezzék azok módosítását! 

Budapest, 1996. február 26.

Gönczöl Katalin