Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 7481/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Várady Eszter

Az eljárás megindulása
2010-ben számos állampolgári panasz alapján AJB 1178/2010 számon vizsgálatot folytattam a hulladékkezelési közszolgáltatás önkormányzati rendeletekben foglalt szabályozásának ellentmondásai kivizsgálása érdekében. A beadványozók többek között a díjmegállapítás differenciálatlanságát, kiszámíthatatlanságát, és aránytalanságát, valamint a díjfizetés szüneteltetése rendeleti szabályozásának hiányát kifogásolták.
Tekintettel arra, hogy e tárgykörben változatlanul folyamatosan érkeznek újabb panaszok, továbbá, hogy egy panaszban azt kifogásolták, hogy az egyik szolgáltató 40 községben úgy látja el a hulladékkezelési közszolgáltatást, hogy az általa biztosított legkisebb szeméttároló űrtartalma 120 liter, a témában újabb vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
– A jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”)

Alkalmazott jogszabályok
– A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
– A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
– A hulladékgazdálkodásról szóló 2000 évi XLIII. törvény
– A települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Feladat- és hatáskörömet az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény határozza meg, amelynek 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv. a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, hanem az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. (OBH 6501/2001. ombudsmani jelentés)

2. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában – többek között a 9/1992. (I. 30.) AB határozatban – rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog (315/E/2003. AB határozat). A tisztességes eljáráshoz való jog a gyakorlatban elsősorban a közigazgatási hatóságok eljárása során nyer értelmet, az ügyfelekkel, szerződéses partnerekkel, utasokkal kapcsolatos eljárásai során a közszolgáltatást végző szervektől is elvárható.

3. Az ügy érdeme tekintetében
A beérkezett panaszbeadványok vizsgálata alapján a hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapítása, beszedése során változatlanul az alábbi körben merülnek fel önkormányzati rendeletalkotási illetve jogszabály-alkalmazási hiányosságok (a kapcsolódó panaszügyek feltüntetésével)
1.) A közszolgáltatás időleges igénybevétele, illetőleg szünetelése nincs önkormányzati rendeletben szabályozva (AJB 7481/2010, AJB 7342/2010). 
2.) A hulladékgyűjtő edény mérete az igénybevett szolgáltatással arányosan nem differenciált (AJB-7481/2010).
3.) A be nem fizetett közszolgáltatási díj behajtása során önkényesen a szolgáltató, nem pedig az önkormányzati adóhatóság jár el (AJB-6189/2010, AJB 7341).
4.) Tényleges szolgáltatás nélküli díjkövetelés, szolgáltatás-ellenszolgáltatás aránytalansága (AJB-7418/2010).
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) 201. § (1) bekezdése szerint a szerződéssel kikötött szolgáltatásért – ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik – ellenszolgáltatás jár. (2) Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné, a szerződés megkötésének időpontjában feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja.
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.) 8. § (1) bekezdése alapján a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: … a köztisztaság és településtisztaság biztosítása.
Az Ötv. 16. § (1) A képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot.
A hulladékgazdálkodásról szóló 2000 évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hgt.) 20. § és 21. §-a szerint az ingatlan tulajdonosa, birtokosa vagy használója (a továbbiakban tulajdonos) köteles az ingatlanán keletkező, az ideiglenes tárolásra szolgáló (közműpótló) létesítmények, berendezések ürítéséből származó, illetve közüzemi csatornahálózatba vagy más módon befogadóba vagy szennyvíztisztítóba nem vezetett települési folyékony hulladékot, valamint a települési szilárd hulladékot a külön jogszabályban előírtak szerint gyűjteni, továbbá az annak begyűjtésére feljogosított hulladékkezelőnek átadni. A települési önkormányzat kötelezően ellátandó közszolgáltatásként az ingatlantulajdonosoknál keletkező települési hulladék kezelésére hulladékkezelési közszolgáltatást szervez, és tart fenn. A törvény 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit vagy a szolgáltatás ingyenességét.
Az 52/2000. (XII. 18.) AB határozatban a beadványtevő aggályosnak tartotta, hogy „a hulladék rendszeres gyűjtésébe bekapcsolt területen a szolgáltatási díjat abban az esetben is meg kell fizetni, ha az ingatlanok tulajdonosai, bérlői nem adnak ki hulladékot.” Az Alkotmánybíróság a hivatkozott határozatában felhívja a figyelmet, hogy „az Ör. kifogásolt szabálya azt célozza, hogy a nagyközség közigazgatási területén a hulladéktermelők aktív közreműködésének hiánya ne akadályozza a környezetvédelmi és közegészségügyi célok megvalósítását. A szervezett módon történő gondoskodás az egyetlen hatásos módja a hulladéktermelők, illetőleg a hulladék elszállításában, elhelyezésében érdekelt személyek és szervezetek önkényétől függő, rendezetlen hulladéklerakás megakadályozásának és az ebből fakadó súlyos környezeti és közegészségügyi veszélyhelyzetek megelőzésének, kiküszöbölésének. Az ingatlanok tulajdonosai, bérlői – életszerű megítélés szerint – szükségképpen bocsátanak ki olyan háztartási szemetet, amely a környezetet veszélyeztetheti. Aligha képzelhető el, hogy a háztartás körül keletkezett mindenfajta szemetet természetes úton, környezeti szennyezés elkerülésével semmisítenek meg. A környezetvédelmi és a közegészségügyi célok védelmére az Ör. főszabályként előírja az ingatlant ténylegesen használók szolgáltatási díjfizetési kötelezettségét.”
Összességében a vonatkozó jogszabályok szerint a díjfizetési kötelezettség alól nem mentesülhet az, aki a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe. A jogalkotónak a jogszabályokkal egyértelműen az volt a célja, hogy azokon a településeken, ahol biztosított a hulladék elszállítása, a tulajdonosok kötelezően megfizessék a közszolgáltatás díját.
Általában elmondható, hogy a települési szilárd hulladékkal kapcsolatos hulladékkezelési helyi rendeletek a közszolgáltatás kötelező igénybevétele esetén klasszikus, mindkét fél által egyidejűleg aláírt szerződés megkötését nem írják elő, a felek közötti jogviszony már a közszolgáltató – a szolgáltatás ellátására vonatkozó – rendelkezésre állásával létrejön.
Fentiekre tekintettel, a díjfizetési kötelezettséggel kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülmény nem merült fel, a lakóingatlannal rendelkező panaszos – mivel mentességben nem részesül – köteles hulladékszállítási díjat fizetni még akkor is, ha a közszolgáltatást nem veszi igénybe. 
A Hgt. 25. §-a kimondja, hogy a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell meghatározni, külön jogszabályban meghatározottak szerint figyelembe véve a következőket: a) a közszolgáltatás jellege, b) a kezelt hulladék mennyisége és minősége, c) a közszolgáltatást működtető szolgáltató hatékony működéséhez szükséges folyamatos ráfordítások, ezen belül a szállítás, begyűjtés, a hasznosítás és az ártalmatlanítás költségei, d) a közszolgáltatás fejleszthető fenntartásához szükséges költségek, ennek keretében különösen a szolgáltatás megkezdését megelőzően felmerülő, a szolgáltatás ellátásához szükséges beruházások költségei, ártalmatlanítás esetében a kezelő létesítmény bezárásának költségei, lerakó esetén a bezárást követő utógondozás és a harminc évig történő monitorozás költségei.
A közszolgáltatási díj meghatározható alapdíj (rendelkezésre állási díj) és ürítési díj összegeként is. Az alapdíj a kezelt hulladék mennyiségétől függetlenül felmerülő üzemeltetési költségek, az ürítési díj – az elvégzett közszolgáltatással arányosan – a kezelt hulladék mennyiségétől függő költségek fedezetére szolgál.
A Hgt. 25. § (3) bekezdése alapján az üdülőingatlannal, valamint az időlegesen használt ingatlannal rendelkező tulajdonosok esetében a közszolgáltatás díját az állandó lakóingatlan tulajdonosára meghatározott díjjal arányosan, a település és az ingatlan jellegére tekintettel, az (1) bekezdés szerint kell meghatározni.
A települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdése szerint települési hulladék kezeléséért közszolgáltatási díjat kell fizetnie annak, aki a Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint a települési hulladék gyűjtésére és a közszolgáltatónak való átadására kötelezett, kivéve, ha a Hgt. 23. § f) pontja alapján az önkormányzat mentességet állapított meg, vagy a közszolgáltatás ingyenes.
Nem tagadhatja meg a közszolgáltatási díj megfizetését az, aki a települési hulladékkal kapcsolatos kötelezettségeit nem teljesíti, feltéve, hogy részére a közszolgáltató a közszolgáltatást felajánlja, illetve a közszolgáltatás teljesítésére rendelkezésre áll. A települési szilárd hulladék begyűjtésére szolgáló zsáknak a közszolgáltatótól való megvásárlása egyidejűleg jelenti a hulladékmennyiség kezelési költségének megfizetését is.
A kormányrendelet 9. § (1)-(2) bekezdése kimondja, hogy üdülőingatlanok, illetőleg időlegesen használt ingatlanok (a továbbiakban együtt: időlegesen használt ingatlan) esetében hónapokban vagy negyedévekben meghatározott mértékű használati szezont kell megállapítani, az időlegesen használt ingatlan esetében a fizetendő közszolgáltatási díj megállapításánál a díjfizetési időszak helyett a használati szezon időtartamát kell alapul venni.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott a hulladékszállítási díj megállapításával. Így az 52/1998. (XI. 27.) AB határozatban kimondta, hogy az "igazi arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósíthatja meg, amely a díjtétel megállapítását az elszállított szemét mennyiségéhez igazítja". A 12/2000. (III. 31.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy "A jóhiszeműség és a tisztesség elvének való megfelelés Ptk.-beli szabálya erősíti azt az önkormányzatokkal szembeni követelményt, hogy amikor a szemétszállítási díj meghatározása során a díj összegét nem a tényleges szemétkibocsátáshoz és az elszállított szemét mennyiségéhez, hanem más mutatóhoz (pl. lakásban élő személyek száma, lakóegységek és más helyiségek száma, kiürített tartóedények száma, űrmérete stb.) kötik, fokozottan törekedjenek a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének megvalósítására" (ABH 1998. 492, 495.). 
További lépésként kimondta az Alkotmánybíróság, hogy a "közületi díjmegállapítás (szemétszállításra használt edénytérfogat + gyűjtési gyakoriság) már alkalmas a szemét ténylegesen elszállított és ártalmatlanításra kerülő munkamennyiség, mint szolgáltatás, és az ehhez kapcsolódó díj, mint ellenszolgáltatás arányosságának megállapítására. A közületi szemétszállítási és ártalmatlanítási szolgáltatás díjfizetési kötelezettségének meghatározása, vagyis a szerződött űrtartalmú szeméttároló edénynek a gyűjtési gyakoriságon alapuló szolgáltatási díja okkal vélelmezhetően a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás tényleges egyenértékűségének érvényesüléséhez vezet. (...) Mivel a tárolóedények űrtartalma és a szemétszállítás gyakorisága a kibocsátott szemét tényleges mennyiségét tükröző normaszámítási mód, az erre alapított szolgáltatási díj megállapítás tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányosságát tükrözi" (48/2000. (XII. 18.) AB határozat).
Az Alkotmánybíróság az 506/B/2001. AB határozatában kifejtette azt is, hogy környezetvédelmi és közegészségügyi érdekekre tekintettel a legkisebb méretű gyűjtőedény kötelező igénybevételének előírása a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás egyenértékűsége alkotmányos sérelmét nem idézi elő. A határozat rögzíti, hogy a legkisebb gyűjtőedény igénybevétele kötelező, de ahhoz nem ad támpontot, hogy ez mekkora méretű legyen. 
Amint az OBH 2338/2007. számú ombudsmani jelentés is megállapította, nem vitatható, hogy ha egy települési önkormányzat a 120 literes gyűjtőedénynél kisebb edényzetet nem biztosít (de ennél nagyobba(ka)t igen), a kevesebb hulladék elszállítását igénylő (pl. egyedülálló, illetve mélyebb környezeti tudattal rendelkező, életmódjukból, fogyasztási és vásárlási szokásaikból eredően is kevesebb hulladékot termelő) lakosok számára nem biztosítja az arányos díjfizetés lehetőségét.
Nem vitatható továbbá, hogy ha a kötelezően igénybeveendő legkisebb méretű gyűjtőedény túlzott nagyságú, nem képes ösztönözni a kevesebb hulladéktermelésre az ingatlantulajdonosokat. Ez éppen a hulladékgazdálkodás legfontosabb elve, a megelőzés ellen hat. Ez fordítva is megállapítható, vagyis amennyiben a szabályozás nem veszi figyelembe a lakosság komposztálási és szelektálási erőfeszítéseit, esetleg tudatos fogyasztását – de nem is motivál erre – nem alkalmas arra, hogy a kevesebb hulladéktermelésre ösztönözzön. Ez esetben az állampolgár ugyanis nem érdekelt abban, hogy csökkentse a keletkező hulladékot, alacsony szinten tartsa a nála keletkező hulladék mennyiségét. Ez konkrétan azt jelenti, hogy ha a 120 literes tárolónál nem tud kisebb edényzetet igénybe venni a lakosság, az bármeddig is telik meg hulladékkal, hétről-hétre ugyanakkora szolgáltatási díjat kell fizetni. 
Megállapítható tehát, hogy az Alkotmányban deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz az önkormányzati rendelet azzal, ha a 120 literes gyűjtőedénynél kisebb edényt nem biztosít a kevesebb hulladék elszállítását igénylő lakosok számára, ezáltal nem biztosítja az arányos díjfizetés lehetőségét, vagyis nem felel meg a magasabb szintű jogszabályokban, így a Hgt.-ben és a kormányrendeletben foglalt, szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága elve követelményének.
Több panaszos sérelmezte, hogy a tulajdonában álló üdülő, vagy lakóingatlant nem használja, az üresen áll. Számos önkormányzati rendelet erre a speciális helyzetre vonatkozóan nem tartalmaz rendelkezéseket, ennek hiányában a tárgyi ingatlant állandó jelleggel, vagy szezonálisan nem használó tulajdonosoknak is díjat kell fizetnie. 
Több vizsgált önkormányzati rendelet nem szabályozza a közszolgáltatás szüneteltethetőségének lehetőségét. A szünetelés értelmezése a Hgt.-ből hiányzik, mint ahogy nem tartalmaznak rendelkezéseket a vonatkozó jogszabályok az üresen álló ingatlanokra sem. Ezek hiányában, az ombudsmani gyakorlat szerint, amikor az ingatlantulajdonos (használó) kétséget kizáró távolléte, vagy üresen álló ingatlan miatt hulladékot hosszabb-rövidebb ideig valóban nem bocsát ki, és a helyi rendelet „mentességet” biztosít a hulladékdíj fizetése alól, szünetelésről beszélünk. Ombudsmani gyakorlat az is, hogy a „közszolgáltatás szüneteltethetősége” egyfajta mentességnek minősíthető, ekkor ugyanis az ingatlanok használói meghatározott ideig ténylegesen mentesülnek a hulladékszállítási díj megfizetése alól. (OBH 4289/2006.)
Az önkormányzatok a helyi hulladékgazdálkodásról szóló rendeleteikben díjfizetés alóli mentességeket és kedvezményeket állapíthatnak meg (Hgt. 23. § f)). Ezek terén a helyi önkormányzatok nagyfokú önállósággal rendelkeznek, mérlegelési jogkörükben maguk dönthetnek. Az Alkotmánybíróság számos döntésében, így például a 61/1992. (XI. 20.) AB határozatban felhívta a figyelmet arra, hogy a "mentességek és kedvezmények meghatározásánál a jogalkotót széles körű mérlegelési jog illeti meg". (ABH 1992, 280, 281.)
Az önkormányzatok által kötelezően alkotandó helyi hulladékgazdálkodási rendeletek ennek megfelelően nagy különbözőséget mutatnak – többek között – abban a kérdésben, hogy szabályozzák-e a mentességek (kedvezmények) körét, ha igen miként. Így egyes rendeletek az üresen álló, illetve nem használt ingatlanok esetében szabályozzák a közszolgáltatás szüneteltetésének lehetőségét, míg mások nem.
Az AB határozat értelmében a hulladékdíj akkor felel meg a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága követelményének, ha az igazodik, vagy legalább közelít az elszállított szemét mennyiségéhez. Nem felel meg tehát a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága elvének, ha – szünetelés lehetőségének hiányában – azoknak az ingatlantulajdonosoknak (üdülő vagy lakóház) is meg kell fizetniük a hulladékszállítás – sok esetben teljes összegű – díját, akik (egy adott időszakban) egyáltalán nem veszik igénybe a szolgáltatást – mivel nem tartózkodnak az ingatlanon.
Az egyes önkormányzatok gyakorlata változatlanul nem egységes, továbbra is lehetőségük van arra, hogy rendeletükben ne szabályozzák a közszolgáltatás szüneteltelését. A vizsgált önkormányzati rendeletek egy része nem tartalmaz rendelkezést az üresen álló, használaton kívüli ingatlanokról, illetve a szolgáltatás szüneteléséről.
Ez az állapot a Hgt. hiányosságára vezethető vissza, mivel nem teszi kötelezővé a helyi önkormányzatok számára az ezekről való egységes rendelkezést, annak ellenére, hogy a Hgt. világosan megköveteli a hulladékelszállítási díj mértéke meghatározásakor, a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága elvének érvényesülését.
A szóban forgó szabályozási hiányosságok miatt továbbra is fennáll a jogállamiság elve, és az abból fakadó jogbiztonság követelményének sérelme.
Több panaszos sérelmezte beadványában, hogy a hulladékkezelést végző közszolgáltató cég az elmaradt szolgáltatási díj beszedésének érdekében a fizetési felszólítás kiküldését követően a tartozás behajtását követeléskezelő magánvállalkozásnak adta át, amely az elmaradt díj érvényesítésének bírósági útra terelését helyezte kilátásba.
Ezzel szemben a Hgt. 26. § (1) bekezdése kimondja, hogy a hulladékkezelési közszolgáltatás igénybevételéért az ingatlantulajdonost terhelő díjhátralék és az azzal összefüggésben megállapított késedelmi kamat, valamint a behajtás egyéb költségei adók módjára behajtható köztartozásnak minősülnek. A díjhátralék keletkezését követő 30 napon belül a közszolgáltató felhívja az ingatlantulajdonos figyelmét a díjfizetési kötelezettségének elmulasztására és felszólítja annak teljesítésére, a felszólítás eredménytelensége esetén a díjhátralék keletkezését követő 90. napot követően a közszolgáltató – a felszólítás megtörténtének igazolása mellett – a díjhátralék adók módjára történő behajtását a települési önkormányzat jegyzőjénél kezdeményezi.
A Hgt. előírásaiból az következik, hogy ilyen esetekben a települési önkormányzat jegyzője – a kezdeményezés kézhezvételétől számított nyolc napon belül – a külön jogszabályban meghatározottak szerint intézkedik a díjhátralék, késedelmi kamat és a felmerült költségek behajtása érdekében. A jegyző – mint önkormányzati adóhatóság – döntései ellen az állampolgárokat jogorvoslati jog illeti meg, amely természetesen a követeléskezelő magánvállalkozás eljárása során nem biztosított.
Megállapítottam, hogy az a gyakorlat, amikor a közszolgáltató a törvényi feltételek figyelmen kívül hagyásával jár el a díjhátralék beszedése során, a jogállamiság elvének, az abból fakadó jogbiztonság követelményének, a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való jognak a sérelmét valósítja meg.

Intézkedéseim
Az országosan egységes jogalkalmazás biztosítása érdekében felhívom belügyminisztert (az önkormányzati miniszter jogutódjaként), hogy a kormányhivatalok bevonásával tegyen lépéseket a Hgt. és a Korm. rendelet szabályozásának valamennyi önkormányzat rendeletében való alkalmazása és a helyes joggyakorlat biztosítása érdekében. 
Az Obtv. 21. § alapján felkérem a polgármestert, hogy terjessze a képviselőtestület elé a helyi hulladékkezeléssel kapcsolatos rendelet jogszabályoknak megfelelő módosítását.
Szintén az Obtv. 21. § alapján felkérem a hulladékkezelést ellátó közszolgáltatót, hogy tevékenységét a jelentésben foglaltaknak megfelelően lássa el, kiemelt figyelmet fordítva a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányosságának követelményére.
Felhívom az érintett önkormányzatokat arra, hogy rendeleteik megalkotása és módosításai során kiemelt figyelmet fordítsanak a Hgt. és a kormányrendelet vonatkozó szabályainak érvényre juttatására.

Budapest, 2011. január 12.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.