Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 5720/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Varga Éva Csilla
A vizsgálat megindulása
A panaszos beadványa szerint a Körmendi Rendészeti Szakközépiskola igazgatója a lánya tanulói jogviszonyát megszüntette. A döntés ellen a panaszos törvényességi és felülbírálati kérelmet nyújtott be. Az ORFK Humánigazgatási Szolgálat Oktatásigazgatási és Kiképzési Főosztálya levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy a kérelem előterjesztésére a nagykorú és cselekvőképes lánya jogosult, a panaszos az eljárásra vonatkozó meghatalmazás hiányában nem jogosult eljárni. A kérelemről határozatot nem hozott. Két és fél hónappal később az országos rendőrfőkapitány a panaszos kérelmét elutasította.
A beadványban foglaltak alapján felmerült az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elvének és a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz fűződő jog megsértésének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot rendeltem el.
A beadványban foglaltakról az országos rendőrfőkapitánytól tájékoztatást és az ügyben keletkezett dokumentumok megküldését kértem.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elve és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam." (Alkotmány 2. § (1) bek.)
– A jogorvoslathoz való jog: „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.” (Alkotmány 57. § (5) bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:
– Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.)
– A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.)
– A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kt.)
– A szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. törvény (Szakképzési tv.)
– A belügyminiszter irányítása alá tartozó rendészeti szakközépiskolákra vonatkozó szabályokról szóló 32/2005. (VI. 30.) BM-OM együttes rendelet (R.)

A megállapított tényállás
A Körmendi Rendészeti Szakközépiskola a panaszos lányának tanulói jogviszonyát a 2010. január 14. napján kelt 114-72/2010. számú határozatával megszüntette, mert a tanulót bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja miatt január 13. napján őrizetbe vették. A határozatban kötelezte a képzési kötelezettség visszafizetésére is. Az iskola főkönyvelője még 2010. január 13. napján igazolást állított ki a megtérítendő költségek összegéről.
A panaszos január 27-én a szakközépiskola megszüntető határozata ellen felülbírálati és törvényességi kérelmet nyújtott be, majd két nappal később csatolta a lánya által aláírt és két tanú által hitelesített meghatalmazást. Az iskola igazgatója február 6-án tájékoztatta a panaszost, hogy a számítógéppel készített meghatalmazás nem tekinthető érvényesnek, mert az aláírásnak a két tanú előtt kell megtörténnie, illetőleg amennyiben a meghatalmazó aláírta, úgy a két tanú előtt a saját aláírásának kell elismernie. Az igazgató rámutatott arra is, hogy ismeretei szerint a meghatalmazó, a panaszos lánya, és a tanúk a meghatalmazás időpontjában nem találkozhattak személyesen. Ezt követően a panaszos szülő március 4-én kelt levelében arról tájékoztatta az iskola igazgatóját, hogy lánya előzetes letartóztatására tekintettel valóban nem tudott személyesen találkozni a meghatalmazáson szereplő két tanúval, egyidejűleg becsatolta a gyermeke saját kézzel írt és aláírt meghatalmazását.
Az ORFK Humánigazgatási Szolgálat Oktatásigazgatási és Kiképzési Főosztály vezetője február 2-án kelt levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy a felülbírálati kérelmet meghatalmazás hiányában nem volt jogosult előterjeszteni. Utalt arra, hogy a lányát jogorvoslati jogának gyakorlásában a fogva tartás ténye nem akadályozhatta, mert a megszüntető határozat kihirdetésekor személyesen megtehette volna jogorvoslati nyilatkozatát. A panaszos ezt a levelet nem kapta meg, arról az iskola igazgatója a panaszos lányát értesítette. A panaszos a tájékoztató levélben foglaltakat nem fogadta el, ellene március 9-én „kifogást” terjesztett elő. 
Az országos rendőr-főkapitány a felülbírálati kérelmet két és fél hónappal később, végzéssel érdemi vizsgálat nélkül elutasította azzal, hogy a panaszos lánya által saját kezűleg írt és aláírt meghatalmazása elkésett, mert a panaszos az alakszerű meghatalmazással együtt igazolási kérelmet nem terjesztett elő és a jogorvoslati kérelmet ismételten nem nyújtotta be. A végzés rendelkező részében pedig azt a tájékoztatást adta, hogy a közléstől számított tíz munkanapon belül fellebbezés terjeszthető elő, amelyet az igazságügyi és rendészeti miniszternek kell címezni. 
A panaszos ezt követően fellebbezést terjesztett elő a belügyminiszterhez. A minisztérium Személyügyi Főosztályának vezetője válaszlevelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy a jogorvoslati határidők lejárta miatt az ügyben érdemi döntési lehetőség nincs.
Az országos rendőrfőkapitány megkeresésemre írt levelében – mellékelve az ügyben keletkezett iratokat – arról tájékoztatott, hogy a panaszos a felülbírálati kérelem előterjesztését követően – 2 nappal később – csatolta a meghatalmazását, így a meghatalmazás vonatkozásában hiánypótlási felhívásra nem volt szükség. E meghatalmazás azonban a jogszabályban előírt követelményeknek nem felelt meg, ezért ennek tényét az iskola vezetője jelezte a panaszosnak. Bár ez az átirat formailag nem hiánypótlásra való felhívás volt – nem tartalmazott teljesítési határidőt és jogkövetkezményekre való felhívást – de tartalmilag ilyenként volt értelmezhető és a panaszos is annak tekintette, mivel később újabb, ezúttal szabályszerű meghatalmazást nyújtott be. A felülbírálati kérelem érdemi vizsgálat nélküli elutasításának indoka egyrészt az volt, hogy a később előterjesztett szabályszerű meghatalmazás elkésett, másrészt benyújtásával egyidejűleg a panaszos nem terjesztette elő ismételten a jogorvoslati kérelmet.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét az Obtv. határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A vizsgálattal érintett Országos Rendőr-főkapitányság az Obtv. 29. § (1) d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. [9/1992. (I. 30.) AB határozat.] 
A jogbiztonság követelménye azonban nem korlátozódik kizárólag a jogalkotás szférájára, nem csupán a normák egyértelműségét követeli meg, hanem azt is, hogy az egyes jogintézmények működése, vagyis a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. [72/1995. (XII. 15.) AB határozat.] A töretlen alkotmánybírósági gyakorlat számos alkalommal hivatkozza, hogy az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság elvéből következnek: megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. [75/1995. (XI. 21.) AB határozat.] A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat.] Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.
Az irányadó alkotmánybírósági értelmezés alapján a jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog – a közhatalmi tevékenység korlátaiként – önálló alkotmányjogi normaként érvényesülnek, nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabályok. Hatékony gátját képezik a garanciális szabályok szándékolt félre tételének, félreértelmezésének, az egységes jogalkalmazás hiányából, a kiszámíthatatlanságból következő tényleges vagy potenciális érdek- és jogsérelmek bekövetkezésének. 
2. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát, vagy jogos érdekét sérti.
Az Alkotmánybíróság szerint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog olyan alkotmányos alapjog, amely mindenkit megillet, akinek jogát, vagy jogos érdekét a bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés érinti. A jogorvoslathoz való jog tárgyát tekintve a bírói, illetőleg a hatósági döntésekre terjed ki. A jogorvoslathoz való jog tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy, magasabb fórumhoz fordulás lehetősége. A jogorvoslathoz való jog törvényben meghatározottak szerint gyakorolható, ezért az egyes eljárásokban eltérő szabályozás lehetséges. Az érintettnek tehát minden olyan esetben, amikor azt az adott jogszabály lehetővé teszi, meg kell adni a lehetőséget arra, hogy az általa sérelmezett döntés ellen jogorvoslattal éljen. 
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a jogorvoslathoz való jog tényleges érvényesüléséhez a „jogorvoslás” lehetősége is szükséges, vagyis az, hogy a jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát. [23/1998. (VI. 9.) AB határozat, 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, 19/1999. (VI. 25.) AB határozat] A jogorvoslathoz való jognak az Alkotmányban garantált alapvető joga a rendes jogorvoslatra vonatkozik.

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. A tanulói jogviszony megszüntetése
A Kt. 76. § (1) és (7) bekezdése értelmében, ha a tanuló a kötelességeit vétkesen és súlyosan megszegi, fegyelmi eljárás alapján, írásbeli határozattal fegyelmi büntetésben részesíthető. A fegyelmi eljárás megindításáról - az indok megjelölésével - a tanulót értesíteni kell. A fegyelmi eljárás során a tanulót meg kell hallgatni, és biztosítani kell, hogy álláspontját, védekezését előadja. Ha a meghallgatáskor a tanuló vitatja a terhére rótt kötelességszegést, vagy a tényállás tisztázása egyébként indokolja, tárgyalást kell tartani. A tárgyalásra a tanulót meg kell hívni. A fegyelmi eljárás során a tanulót a szülő, illetőleg más megbízott is képviselheti. A fegyelmi tárgyalást akkor is meg lehet tartani, ha a tanuló, illetve a szülő vagy a megbízott ismételt, szabályszerű értesítés ellenére sem jelent meg. A tanuló, kiskorú tanuló esetén a tanuló vagy a szülő kezdeményezésére a fegyelmi eljárást meg kell indítani és le kell folytatni. 
Az R. 4.§ (4) bekezdése értelmében a szakközépiskolai felvételi eljárásban előírtakat eredményesen teljesítő, felvételt nyert és a szakközépiskolába beiratkozott jelentkezővel a szakközépiskola szerződést köt a teljes tanulmányi időre.
A panaszos lányával az iskola tanulói szerződést kötött, amelynek 4. b) pontja szerint a tanuló kötelezettséget vállal arra, hogy a rendészeti szakközépiskola sajátosságainak megfelelően a választott hivatásához méltó magatartást tanúsít, a tanulói jogviszonyra, a hivatásos szolgálati viszonyra és a rendvédelmi szervre vonatkozó jogszabályokat és a belső normákat megismeri, az abban foglaltakat a reá vonatkozó mértékben betartja. A szakközépiskola Szervezeti és Működési Szabályzatában, Házirendjében, a tanulói szállás rendjében meghatározottakat, valamint az igazgató intézkedéseit, utasításait, továbbá a szakmai gyakorlati képzést vezető mentorok utasításait maradéktalanul betartja.
A szerződés 5. e) pontja értelmében a tanuló tudomásul veszi, illetve hozzájárul, hogy a 4. pontban meghatározott kötelezettségek vétkes és/vagy súlyos és/vagy ismétlődő megszegése a szerződés azonnali hatályú felmondását és a tanulói jogviszony megszüntetését vonhatja maga után.
A 6. pont szerint a szerződésben nem szabályozott kérdésekben a Kt., a Szakképzési tv. és a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény, valamint a vonatkozó jogszabályok, az állami irányítás egyéb jogi eszközei és a szakközépiskola belső rendelkezései az irányadók.
A Kt. rendelkezései szerint az iskola a tanulót fegyelmi büntetésben fegyelmi eljárás lefolytatása alapján részesítheti. A tanuló iskolából történő kizárására a meghallgatása után kerülhet sor. 
A rendelkezésemre álló iratokból megállapítható, hogy fegyelmi eljárás megindításáról a panaszos lányát az iskola nem értesítette, annak lefolytatására nem is került sor, ugyanis az őrizetbe vételének napján a főkönyvelő igazolást állított ki a visszatérítendő képzési költség összegéről, a következő napon pedig az iskola igazgatója meghozta a tanulói jogviszonyt megszüntető határozatát. Tette ezt annak ellenére, hogy a Kt. 76. § (1) bekezdése szerint, ha a tanuló kötelezettségét vétkesen és súlyosan megszegi, fegyelmi eljárás alapján, írásbeli határozattal részesíthető fegyelmi büntetésben. A Kt. idézett rendelkezéséből tehát egyértelműen az következik, hogy ha a tanuló kötelezettségét vétkesen és súlyosan megszegi, akkor a fegyelmi eljárás lefolytatása kötelező. 
A fentiek alapján megállapítom, hogy a Körmendi Rendészeti Szakközépiskola igazgatója azzal, hogy nem biztosította a szabályoknak megfelelő eljárást, megsértette azt a követelményt, miszerint a jogintézmények működésének előreláthatónak, kiszámíthatónak kell lennie azok címzettjei számára, azaz visszásságot okozott a panaszos lányát megillető, a jogbiztonság részét képező tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban.

2. A jogorvoslati eljárás
A Szakképzési tv. 34. § (1) bekezdés b) pontja szerint a tanulószerződés megszűnik a szakképző iskolából való kizárással.
A Kt. 83. § (2) és (4) bekezdései szerint a tanuló, a szülő, az iskola, döntése vagy intézkedése, ellen – a közléstől, ennek hiányában a tudomására jutásától számított tizenöt napon belül – a gyermek, tanuló érdekében eljárást indíthat. A fenntartó jár el, és hoz másodfokú döntést a törvényességi kérelem, továbbá a tanulói jogviszony megszüntetésével, a tanulói fegyelmi ügyekkel kapcsolatban benyújtott felülbírálati kérelem tekintetében. 
A 83. § (7) bekezdése értelmében a felülbírálati kérelem és a törvényességi kérelem benyújtásával kapcsolatos határidő számítására, a mulasztásra, a kérelem elbírálásával kapcsolatos eljárásra a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló törvény rendelkezéseit kell alkalmazni. 
A Ket. az ügyféli jogokról az alábbiak szerint rendelkezik:
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga. 
5. § (1) A közigazgatási hatóság az ügyfél és az eljárás egyéb résztvevője számára biztosítja, hogy jogaikról és kötelezettségeikről tudomást szerezzenek, és előmozdítja az ügyféli jogok gyakorlását. 
(2) A közigazgatási hatóság a jogi képviselő nélkül eljáró ügyfelet tájékoztatja az ügyre irányadó jogszabály rendelkezéseiről, az őt megillető jogokról és az őt terhelő kötelezettségekről, illetve a kötelezettség elmulasztásának jogkövetkezményeiről, továbbá a természetes személy ügyfél részére a jogi segítségnyújtás igénybevételének feltételeiről.
A fentiekre figyelemmel rögzíti a Ket. a hiánypótlásra felhívás szabályait. A 37. § (3) bekezdése értelmében amennyiben a kérelem nem felel meg a törvényben előírt követelményeknek, az eljáró hatóság a kérelem beérkezésétől számított nyolc napon belül – megfelelő határidő megjelölése és a mulasztás jogkövetkezményeire történő figyelmeztetés mellett – hiánypótlásra hívja fel az ügyfelet.
A 33. § (3) bekezdés c) pontja szerint az ügyintézési határidőbe nem számít be a hiánypótlásra irányuló felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő. 
A 40. § (1)-(2) és (4) bekezdései szerint, ha törvény nem írja elő az ügyfél személyes eljárását, helyette törvényes képviselője vagy az általa vagy törvényes képviselője által meghatalmazott személy, továbbá az ügyfél és képviselője együtt is eljárhat. Ha az ügyfél nem személyesen jár el, a hatóság az eljáró személy képviseleti jogosultságát megvizsgálja. A hatóság visszautasítja a meghatalmazott eljárását, ha az nem alkalmas az ügyben a képviselet ellátására, vagy ha képviseleti jogosultságát az erre irányuló hiánypótlási felhívás ellenére sem igazolja.
A hivatkozott jogszabályi rendelkezések alapján nem helytálló az országos rendőrfőkapitány azon megállapítása, amely szerint a meghatalmazásra vonatkozó hiánypótlási felhívásra nem volt szükség, mivel a panaszos azt két nappal később becsatolta. E meghatalmazás ugyanis nem volt érvényes. A fenti rendelkezések értelmében a rendőr-főkapitányságnak – a hiánypótlásra felhívás keretében – tájékoztatni kellett volna a panaszost arról, hogy a meghatalmazásnak milyen alaki kellékekkel kell rendelkeznie, illetőleg figyelmeztetnie a mulasztás következményeire, valamint a hiánypótlásra történő felhívással egyidejűleg a meghatalmazás benyújtására határidőt is kellett volna tűznie.
Emellett az országos rendőrfőkapitány eljárása jogszabálysértő volt a döntés meghozatala és a jogorvoslati lehetőségről történő tájékoztatás vonatkozásában is. 
A Ket.-nek a rendőr főkapitányság eljárása idején hatályban volt 33. § (1) bekezdése szerint a határozatot, az eljárást megszüntető végzést, valamint a másodfokú döntést hozó hatóságnak az első fokú döntést megsemmisítő és új eljárásra utasító végzését az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított huszonkét munkanapon belül kell meghozni és gondoskodni a döntés közléséről. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg. Az (5) bekezdés értelmében az ügyintézési határidő a kérelemnek az eljárásra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatósághoz történő megérkezése napján, illetve az eljárás hivatalból történő megindításának napján kezdődik.
A 71.§ (1) bekezdése szerint a hatóság az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki. A 72. § (1) és (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy a határozatnak és a végzésnek mit kell tartalmaznia. Az eljáró hatóságnak a végzés rendelkező részében a jogorvoslat lehetőségéről is tájékoztatást kell adnia. A rendőr-főkapitányság a február 2-án kelt levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy meghatalmazás hiányában nem volt jogosult eljárni, döntéséről azonban alakszerű határozatot nem hozott. A jogorvoslati lehetőségről történő tájékoztatás helyett pedig levelét azzal zárta, hogy a panaszost a tájékoztatás tudomásul vételére kérte.
A Ket. értelmében a rendőr-főkapitányságnak, mint hatóságnak, a törvényességi kérelem vonatkozásában el kell járnia. Az eljárási kötelezettség magában foglalja azt is, hogy a hatóságnak az eljárás befejezésekor döntést kell hoznia és azt alakszerű határozatba kell foglalnia. Mindezt pedig a törvényben előírt ügyintézési határidőn belül kell megtennie.
A panaszos által kifogásnak nevezett újabb jogorvoslati kérelem alapján a rendőr-főkapitányság 2010. április 13. napján meghozta a 4421-6/2010. számú végzését, amelyben a felülbírálati kérelmet elutasította. A végzés rendelkező részében pedig arról tájékoztatta a panaszos lányát, hogy a döntés ellen fellebbezést terjeszthet elő tíz munkanapon belül az igazságügyi és rendészeti miniszterhez címezve. A jogorvoslati jogot a Ket. 98. § (5) bekezdése alapján biztosította.
A fentebb már hivatkozott Kt. 83. § (7) bekezdése a Ket. szabályainak alkalmazását a kérelem benyújtásával kapcsolatos határidők számítása, a mulasztás és a kérelem elbírálásával kapcsolatos eljárás vonatkozásában írja elő. A jogorvoslati eljárás tekintetében a Kt. 83. § (8) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tanuló, a szülő a fenntartónak a törvényességi kérelem, továbbá – a 76. § (2) bekezdésének a)-b) pontjában és a 76. § (5) bekezdésének a)-b) pontjában meghatározott fegyelmi ügyek kivételével – a felülbírálati kérelem tárgyában hozott döntésének bírósági felülvizsgálatát kérheti, a közléstől számított harminc napon belül, jogszabálysértésre és tanulói jogviszonyra vonatkozó rendelkezésekbe ütközésre hivatkozással.
A fenti rendelkezés értelmében a megrovás és a szigorú megrovás fegyelmi büntetések esetén kizárt a bírósági felülvizsgálat. Az iskolából való kizárás fegyelmi büntetés esetén azonban az érintett bírósághoz fordulhat.
A rendőr-főkapitányság a fenti határozatában tehát helytelen tájékoztatást adott az igénybe vehető jogorvoslatról, a bírósági felülvizsgálat helyett fellebbezési jogot biztosított a Ket. alapján.
A vizsgálat eredményeként megállapítom, hogy az Országos Rendőr-főkapitányság azzal, hogy a panaszost nem hívta fel hiánypótlásra, 2010. február 2. napján nem hozott alakszerű határozatot, illetőleg a jogorvoslati lehetőségről nem adott tájékoztatást, valamint azzal, hogy a 4421-6/2010. számú végzését az ügyintézési határidőn túl hozta meg, amelyben a jogorvoslati lehetőségről téves tájékoztatást adott, a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a panaszos lányának jogorvoslathoz való jogával összefüggésben visszásságot okozott.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében az Obtv. 20.§ (1) bekezdése alapján felkérem a belügyminisztert, hogy a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 115. § (2) bekezdése alapján – felügyeleti jogkörében eljárva – semmisítse meg az Országos Rendőr-főkapitány jogszabálysértő döntését és utasítsa új eljárásra.

Budapest, 2011. július 5.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.