Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-3157/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) és (2) bekezdéseiben kapott felhatalmazás alapján, tekintettel arra, hogy az árvizek és a belvíz kártételei elleni védekezéssel összefüggő jogalkalmazói gyakorlat és az ennek alapjául szolgáló jogi szabályozás tekintetében felmerült az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elvének, valamint a jogállam fogalmából és az emberi méltósághoz fűződő jogból levezethető tisztességes eljáráshoz fűződő jog, valamint a tulajdonhoz való megsértésének gyanúja, vizsgálatot rendeltem el 2009 júniusában.
A vizsgálat során megkerestem az érintett központi és területi közigazgatási szerveket, valamint tájékoztatást és véleményt kértem több helyi önkormányzattól is. 
Bár eljárásom megkezdésére kifejezetten a 2009. évi árvíz- és belvíz helyzettel kapcsolatos jelzések indítottak, annak során kiemelt figyelmet fordítottam a 2010 év tavaszán (április-májusban) lehullott rendkívüli csapadékmennyiség miatt kialakult szélsőséges árvízi helyzet kezelése jogi kereteinek vizsgálatára. Ezzel kapcsolatban külön megkerestem a környezetvédelmi és vízügyi minisztert, valamint az önkormányzati minisztert. Ugyancsak vizsgáltam az árvizek kártételeinek megelőzésére szolgáló intézkedések jogi lehetőségeit, különösen az árterületek nyíltártéri, illetve hullámtéri területein (az ún. nagyvízi medrekben) engedéllyel vagy engedély nélkül épített lakóingatlanokkal és más, nem lakás céljára szolgáló épületekkel, építményekkel kapcsolatban felmerülő problémákat.

I. A megkeresett közigazgatási szervek válaszaiban hivatkozott adatok, információk és szakmai álláspontok
1. A 2009. évi dunai árvíz kapcsán kiadott ombudsmani megkeresésre érkezett válaszok és általános tájékoztatás
1.1. Az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgató tájékoztatója:
Az Önkormányzati Minisztérium és az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság (a továbbiakban: OKF) a belvízi és árvízvédelmi helyzetekre történő felkészülést kiemelten kezeli. Ezt a feladatot egyéb szakmai teendőik sorában azért is tartják különösen fontosnak, mivel a valós tapasztalatok is azt mutatják, hogy a vizek kártétele Magyarország egyik legfőbb kockázati tényezője. Az árvízvédelemre amiatt is helyeznek nagy hangsúlyt, a Katasztrófavédelem szervezete a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Vgtv.) alapján önállóan védekező önkormányzatok állandó támogatója. Ezen munkával több, mint 2 millió ember biztonságát, életminőségének fenntartását garantálják. Lakosságvédelmi szempontból a katasztrófavédelmi szervek azonban az állami védvonalakon történő védekezési munkálatokban való részvételre is felkészülnek.
A hazai folyók 2009 nyarán levonult árhullámainak kezelése a következőkben összegezhető:
A Duna vízgyűjtőjén kialakult jelentős esőzések miatt 2009. június 24-tol intenzív áradások indultak meg az ausztriai folyókon. Országos és területi katasztrófaszervek a védekezésre történő felkészülést elsődlegesen a vízügyi szervek által Dunára adott árvízi prognózisa alapján tervezték meg. Ezzel egy időben 2009. június 24-én a Vas megyei Kőszeg, Bozsok, Cák, Velem településeken is nagy mennyiségű csapadék hullott, ami a környező hegyekről lezúdulva elöntötte a településeket. Kőszegen a hegyekből a csapadékvízzel együtt érkező sárfolyások utcákat, házakat öntöttek el. Mindeközben a Rábán is jelentős árhullám indult meg. 2009. június 24-én és 25-én különösen súlyos helyzet alakult ki Szentgotthárdnál, Magyarlaknál, Csörötneknél, Csákánydoroszlónál. A Rába Szentgotthárdnál 505 cm-nél tetőzött, ezzel meghaladta a 470 cm-es eddigi legnagyobb mértékadó vízszintet. Ezenkívül Körmendnél és az időközben lehullott esők miatt Vasszentmihály térségében alakult ki nehéz helyzet, ahol a vízügyi szervek, az önkormányzat, a lakosság, a katasztrófavédelem, a polgári védelem, a tűzoltóságok és a rendőrség, polgárőrség összefogásával sikerült a helyzetet normalizálni. Vas Megyében mind a Megyei Védelmi Bizottság (a továbbiakban: MVB), mind az érintett Helyi Védelmi Bizottságok rendkívüli ülést tartottak. Az MVB 2009. június 25-én határozatot hozott a védekezés feladataira, illetve felhatalmazta a MVB elnökét, hogy kezdeményezze Kőszeg térség katasztrófa sújtotta területté történő nyilvánítását. A megyei közgyűlés elnökének írt levelében az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgató jelezte, hogy a kezdeményezést nem támogatja, mivel az események nem merítik ki a katasztrófa sújtotta területté nyilvánítás jogszabályban meghatározott feltételeit. A kőszegi felhőszakadás okozta károk meghaladták a 80 M Ft-ot, a Rába menti településeken az eredményes védekezés ellenére átszivárgó vizek által felázott önkormányzati, illetve magántulajdonú épületek károsodásának felmérésére további kárbecslést végeztek.
2009. június 26-án a Duna és a Rába menti védekezéssel egy időben az intenzív záporok, zivatarok okoztak komoly elöntéseket több megyei településen, így:
Komárom-Esztergom Megyében Bábolnán és Banán,
Szabo1cs-Szatmár-Bereg Megyében Nyíregyháza, Nyírbátor és Fehérgyarmat környékén,
Csongrád Megyében Szeged és Csongrád városokban,
Tolna Megyében Szekszárd, Paks és Bonyhád környékén, illetve
Zala Megye déli részén.
Somogy Megyében Barcs, Tab és a csicsópusztai halastavak környékén.
A Lajta folyón kialakult árhullám miatt a 2009. június 27-i MVB ülés jóváhagyásával a hegyeshalmi vésztározó 2009. június 28-án 12.45 órakor megnyitásra került és mintegy 300 ha mezőgazdasági terület került víz alá.
A Mura folyón 2009. június 28-ától III. fokú védekezés folyt, a zsilipkapuk lezárásra kerültek, emiatt a Muraszemenyét elöntő csapadékvizet a tűzoltóknak kellett a gáton átszivattyúzni.
A Duna menti megyék védekezésének jellemzőjeként említette az OKF Főigazgatója, hogy az ártéren sok üdülő, lakóház, sportlétesítmény, uszoda, vendéglátóhely található, melyek bevédésére számos helyen jelentős erőfeszítés történt, mindezek ellenére például Győrött sportlétesítményeket és egy uszodát öntött el az árvíz. Ezen árterekben többségében építési engedély birtokában létesített lakó és üdülőingatlanok találhatók.
Így a győr-moson-sopron megyei védekezést nehezítette, hogy Kisbajcs és Vének településen 50 lakó és üdülőépület található a Duna árterületén 14 bejelentett lakossal.
Komárom-Esztergom Megyében lakhelye alapján 183 főt veszélyeztetett az árvíz, melyek közül a Prímássziget lakóinak befogadó helyet rendeztek be, de ezt az érintett lakosok nem vették igénybe. A védekezésben történő részvételre a polgári védelmi és árvízvédelmi komplex alegységek is felkészítésre kerültek.
Pest Megyében az árhullám érkezését megelőzően a dunakanyari települések úgy a jobb, mint a bal parton felkészültek az esetleges védekezésre, konkrét bevédést hajtottak végre a szentendrei partszakaszon, illetve a Kisorosziba bevezető útpályán, amit tűzoltó és polgári védelmi erők segítettek.
Az OKF tájékoztatása szerint a fővárosi védekezést a Fővárosi Csatornázási Művek és a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatóság közös koordinációval szervezte meg. A Csatornázási Művek lezárta azokat a műtárgyakat, zsilipeket, amelyeknél a visszaduzzasztás veszélye fennállt. A budapesti Római parton, az ártéren 89 bejelentett lakossal 40 állandó lakhatás céljára szolgáló ingatlan található. A III. kerületben a polgári védelem vezetésével, valamint a III. kerületi önkormányzat és a lakosság, számos önkéntes közreműködésével az ideiglenes védműveket 720 cm-es magasságra készítették el. A felhasznált 30.000 homokzsák beépítésénél önkéntesek is segítettek. Ugyanitt újabb 30.000 zsák lett kiadva a környező lakások, épületek egyedi bevédéséhez. Egyúttal a Duna rakpartjait is lezárták.
Tolna megyében a Duna főváros utáni folyamszakaszán Bátánál 2009. július 4-én 04:30-kor 20-25 méter szélesen egy nyári gát átszakadt, melynek következtében a víz közel 130 hektár mezőgazdasági területet öntött el, ez azonban a lakosságra nézve nem jelentett veszélyt. Egy gazdasági épületből kellett az állatokat és a takarmányt kimenekíteni. A Szekszárdi Polgári Védelmi Kirendeltség egy szivattyút felszereléssel Bátára szállított az önkormányzatnak.
Bács-Kiskun megyében Baja Város Önkormányzata a Nagy Pandúr sziget védelme érdekében 2009. július 2-ától folytatott védekezést.

Az állami védekezés összesített adatai (állami részvétel) az OKF Főigazgatójának tájékoztatása alapján:
A veszélyeztetett épületek száma mintegy 780 volt. Naponta közel 800 fő, mintegy 90 különböző típusú jármű és munkagép került alkalmazásra, (Kőszeg 1000 fő) a vízügyi szervek erőin, eszközein kívül. A tűzoltóságok 1.175 alkalommal vonultak az árvízi védekezéshez és az ez időben bekövetkező viharkárok felszámolásához.
A katasztrófavédelmi készletekből 120.000 db homokzsák került beépítésre az önkormányzati védekezés során. Túlmunkát 77 fővel 1683,5 órában teljesítettek a hivatásos katasztrófavédelmi szervek, amelyek a védekezéssel nem érintett kirendeltségek állományának bevonásával oldották meg a kirendeltségek állományának váltását. A közúti forgalmat 26 helyen kellett szüneteltetni vagy lezárni az árvízi veszélyeztetés miatt, 4 komp közlekedése szünetelt. A vasúti közlekedésben a Szombathely-Graz nemzetközi és két belföldi vasútvonal vált járhatatlanná, illetve egy nemzetközi vasúti vonalon Almásfüzitőnél sebességkorlátozás lett bevezetve. Lezárásra került a szentgotthárdi vasúti híd, illetve a 86-os főközlekedési út Rábán átívelő hídja. Négy kisebb hidat a Rába menti patakoknál a megduzzadt víz elsodort. A lakosság alapellátási cikkekkel történő ellátásának feltételei mindvégig biztosítottak voltak. Az elektromos áramszolgáltatás hiánya, transzformátorállomás üzemképtelensége előfordult Vas és Zala megyében, azonban az E.ON gyorsan intézkedett a hibaelhárításra. Baleset a védekezés során nem következett be, viszont egy, a megáradt Rábát mikulásruhában átúszni szándékozó férfi eltűnt a folyóban, illetve Mecsér polgármestere betegség következtében a gáton elhunyt.
Az OKF és területi szervei közül a Vas, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Pest Megyei Katasztrófavédelmi és a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatóság már 2009. június 24-én részleges alkalmazási készenlétbe helyezték veszélyhelyzeti központjaikat, megerősített szolgálatot láttak el, pontosították a védekezéshez szükséges anyagi készleteket. Abból Vas és Komárom-Esztergom megyékbe pótlólagosan 70.000 homokzsákot, 1.400 fáklyát, gumicsizmákat, lapátokat, esőkabátokat, szivattyúkat szállítottak ki. Kitelepíteni 48 főt kellett, részleteiben: a Rába mentén Csákánydoroszlón 10 lakóházból 27 főt, Rönökről 1 főt, Vasszentmihályról 10 főt, Vasvár-Györgymajorról 10 főt. A munkába bevont állomány étkeztetése az önkormányzatok által biztosítva volt. 
Az érintett polgármesterek az önkormányzatokat terhelő védekezési költségeket, illetve az önkormányzati építményekben, utakban, hidakban keletkezett károk helyreállításának költségeit a vis maior alapból igényelték. 2009. június 24-töl végzett árvízi védekezéssel összefüggésben, az önkormányzati tulajdonban levő építményekben keletkezett károk és védekezési költségek támogatására vonatkozó vis maior ellenőrzések helyszíni szemléi folyamatosak voltak a helyi önkormányzatok vis maior támogatása és a vis maior tartalék előirányzatok felhasználásának részletes szabályairól szóló 33/2009. (II. 20.) Korm. rendeletben foglaltaknak megfelelően. A Vas és Győr-Moson-Sopron Megyei Katasztrófavédelmi Igazgatóságok pontos kárértékre vonatkozó információkkal nem rendelkeznek, nem rendelkezhetnek, mivel a hivatkozott jogszabály szerint csak az esemény bekövetkezésének tényét kell megállapítaniuk, a károk költségvonzatának megállapításában illetékességgel nem rendelkeznek. A Magyar Honvédség a védekezések során felajánlotta segítségét, de igénybevételére nem került sor.
A Katasztrófavédelem együttműködött a Kormányzati Koordinációs Bizottság (a továbbiakban: KKB) Titkársággal, a védelmi bizottságokkal, az önkormányzatokkal, a rendőrséggel, az ÁNTSZ-el, a tűzoltó és polgári védelmi szövetségekkel, a polgárőrséggel, a nemzetőrséggel, valamint a karitatív szervezetekkel. Egy alkalommal Vasszentmihályon fordult elő, hogy az önkormányzati vezető ideiglenesen elhagyta a kárhelyszínt, addig a polgári védelmi kirendeltség-vezető kezdeményezésére a körjegyző vette át a védekezés irányítását. Kiemelten jó színvonalúnak ítélte az együttműködést a vízügyi szervekkel az OKF Főigazgatója. A Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium Országos Műszaki Irányító Törzse aktivizálásra került a vízügyi szakállamtitkár vezetésével, melynek ülésein vezetői szinten az OKF is folyamatosan képviseltette magát. A Médiatevékenységben kiemelt figyelmet fordítottak a hiteles tájékoztatásra.
2009. június 30-án a KKB ülésén beszámolt az OKF az elvégzett feladatokról, mely előterjesztést a KKB elfogadta.

Összegezve
a) Az OKF Főigazgatója szerint a kormányzati szervek, a megyei és helyi védelmi bizottságok ülésein meghatározott feladatok, az OKF szakmai szervezeteinek irányításával végzett munka, a vízügyi szervek és az önkormányzatok együttes tevékenysége megfelelően biztosította az eredményes védekezést. Jelentős volt a lakosság széles körének bevonása, munkavégzése, polgári védelmi feladatainak ellátása a védekezések során.
A katasztrófavédelmi szervek a tűzoltóság és a polgári védelem számára különleges helyzetet teremtett, hogy az árvízi védekezéssel egy időben a legintenzívebb csapadékzóna éppen az árvízi védekezés szempontjából legkedvezőtlenebbül érintett térségre terjedt ki. Az ezen nehéz körülmények között teljesített áldozatos munkájuk elismeréseként Körmend, Rönök és Rábagyarmat települések polgármesterei az OKF Főigazgatójához címzett levélben köszönték meg a helytállását.
b) A KKB rendkívüli ülésére javaslatot sem a vízügyi, sem a katasztrófavédelmi szervek részéről nem kellett tenni, a bizottság 2009. június 30-i tervezett ülésén tekintette át az éppen aktuális árvízi védekezést és fogadta el a vízügyi szakállamtitkár, illetve az OKF Főigazgatójának jelentését. Kőszeg térségét jogszabályi feltételek hiánya miatt nem nyilvánították katasztrófa sújtotta területté.
c) Hazánkban a Rába és a Duna áradása miatt átmenetileg 48 főnek kellett elhagyni otthonát. A Lajta mentén a vízügy szervek szakszerű vésztározó nyitása miatt Mosonmagyaróvár lakosai közül senkit nem kellet kitelepíteni. A kitelepítés feltételeinek megteremtéséről a hivatásos katasztrófavédelmi szervek az önkormányzatokkal együttműködve gondoskodtak. Az OKF Főigazgatója szerint az állampolgárok a közös erőfeszítések eredményeképpen mindvégig biztonságban voltak.
d) A védekezést hátrányosan befolyásoló szabályozási hiányosság vagy pontatlanság az OKF Főigazgatója szerint nem merült fel, az eredményes védekezés feltételei folyamatosan biztosítottak voltak. A távlatokban az OKF javasolja a települések vízkárelhárítási terveinek elkészítését kötelező önkormányzati feladatok sorába beemelni.
e) A lakosság tájékoztatását a vízügyi szervekkel és az önkormányzatokkal közösen végezték. A média is kiemelt érdeklődést tanúsított, reálisan tájékoztatott.
A hivatásos katasztrófavédelmi szervek jelentős tartalékkészleteket tárolnak központi és megyei szerveik raktáraiban. Országosan egymillió homokzsákot, közel 100.000 fáklyát, 170 db sátor készletet, 330 db szivattyút, ezer lapátot, 10.000 utászlapátot, 115 db aggregátort, 177 Világító készletet, 1000 klt. ágyneműt, 30.000 pár gumicsizmát és 600 db láthatósági mellényt raktároznak.
Az OKF tájékoztatása alapján a kialakított tervrendszerben a veszély-elhárítási terveken belül külön árvízvédelmi résztervek alkalmazhatóak. Mindezeken felül – az OKF Főigazgatójának álláspontja szerint – megfelelő képességekkel rendelkeznek a katasztrófavédelmi szervek a veszélyhelyzeti központok alkalmazási készenlétbe helyezésére, szolgálataik megerősítésére, valamint szükség esetén életbe lehet léptetni a rendkívüli esetek kezeléséhez elengedhetetlen adatszolgáltatást biztosító jelentési rendet. A hasonló helyzetek kezelése érdekében a központi, területi és helyi feladatok végrehajtását segítendő felülvizsgálták és módosították a hivatásos katasztrófavédelmi szervek árvíz- és belvíz-védekezési felkészülését szabályozó OKF szakmai intézkedést is.
A védekezés feladataink tervezésében és végrehajtásában támaszkodott a katasztrófavédelem a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium (a továbbiakban: KvVM) és az Országos Meteorológiai Szolgálat (a továbbiakban: OMSZ) által biztosított tájékoztatási és riasztási adatokra, előrejelzésekre. Fontosnak tartotta azonban az OKF Főigazgatója rögzíteni, hogy az OMSZ jelenleg csak regionális szinten tud meteorológiai adatokat, riasztásokat rendelkezésre bocsátani, nem áll módjában lokális nagy csapadékok előrejelzése.

1.2. Az Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (a továbbiakban: Édu-kövizig) tájékoztatása
Az ÉDU-KÖVIZIG tájékoztatása szerint a Dunán, a Rábán és a Lajtán egyidejűleg levonult árhullámok során szükséges védekezési tevékenységhez a pénzügyi és egyéb erőforrások biztosítottak voltak. A vízügyi ágazatot, így Igazgatóságot is az utóbbi évtizedekben többször is átszervezték. A lecsökkent saját eszközállomány és létszám csak a közvetlen felkészülésnek megfelelő I. fokú készültség ellátásához elegendő az ÉDU-KÖVIZIG véleménye szerint. A magasabb védelmi fokozatoknál a szükséges szakértelemmel rendelkező irányító és őrszolgálati személyzet csak országon belüli átcsoportosítással, a társ KÖVIZIG-ektől történő átvezényléssel volt biztosítható. Ennek feltétele volt, hogy a Tiszán ebben az időszakban nem vonult le jelentősebb árhullám. A további létszám, gép és eszközigényt az előre megkötött együttműködési megállapodásoknak megfelelően a KÖVIZIG-ekből kivált Kft-k és egyéb vállalkozások biztosították. Közerő és katonaság bevonására nem került sor. A védekezés tapasztalatai alátámasztották azt a megállapítást, hogy a megfelelő szakképzettségű irányító és őrszemélyzetet csak a KÖVIZIG-ek rendszeresen továbbképzett létszáma biztosíthatja. A védekezésnél problémát jelentett a védművek pénzügyi okok miatti karbantartottságának hiánya. A műszaki igényszinttől elmaradó fenntartottság következtében az operatív védekezés költségesebb és kockázatosabb. Az árhullámokkal együtt a mentett oldali területeken belvízi elöntések is jelentkeztek. A védekezés hatékonyságát itt is csökkentette a csatornák karbantartottságának hiánya. Az állami kezelésű medreknél is rosszabb állapotban voltak a társulati és üzemi kezelésű levezető rendszerek.
Mosonmagyaróvár belterületének védelme érdekében a Lajtán sor került az I. számú szükségtározó felső szakaszának az igénybevételére. Ennek a beavatkozásnak köszönhetően lakóépületek felszíni vízi elöntésétől nem voltak veszélyeztetve. A védvonal alatt átszivárgó víz néhány épületnél a pincékben okozott elöntést, a lakóterek védelmét egyéb intézkedésekkel sikerült megoldani.
Rendkívüli eseménynek számított, hogy az ausztriai töltésszakadásokból és töltés meghágásokból származó kiöntött víztömeg a mentesített oldalon a határon átfolyva érkezett magyarországi területekre. A nagyobb károkat megakadályozó lokalizációt sikerült biztosítani. A Magyar-Osztrák Vízügyi Bizottság keretében az egyeztetés folyamatban volt. A kialakult árvízi és belvízi helyzettel és a védekezéssel kapcsolatos napi tájékoztatást az érintetteknek közvetlenül eljuttatta az ÉDU-KÖVIZIG és a honlapjukon is folyamatosan frissítve közreadták. A sajtóval való kapcsolat zökkenőmentes volt. A Fertő-Hansági Nemzeti Park szakembereinek bevonásával figyelmük kiterjedt a természeti értékek megóvására is.
Összefoglalva az árvíz tapasztalatait az ÉDU-KÖVIZIG megállapította, hogy csak folyamatosan karbantartott védelmi létesítmények, megfelelően felkészült szakmai színvonalú és létszámú védelmi szervezet mellett garantálják a lakosság árvízi biztonságát.

1.3. A Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság Főigazgatójának tájékoztatója
A 2009. június-július során bekövetkezett árvíz alkalmával is igen hamar kiderült a Főigazgató szerint, hogy a KÖVIZIG-ek saját erőből nem tudnak ellátni még egy kisebb kiterjedésű magas fokozatú, vagy egy nagyobb kiterjedésű, de alacsonyabb fokozatú árvízi védekezést sem. Ezt mutatta az a tény, hogy a védekezés harmadik napján már kisegítő létszámot igényelt az ÉDU-KÖVIZIG. A szűkős létszám miatt nem lehetett mindig betartani a munka és pihenő időre vonatkozó szabályokat és ez egy elhúzódó védekezés során komoly veszélyforrás lehet.
Álláspontja szerint nem megfelelően szabályozott az önkormányzatok védekezés esetére vonatkozó feladat- és hatásköre, az önkormányzatok nagy többsége nem rendelkezik védelmi tervvel, vagy ha mégis, akkor nem megfelelő az. Ezért a védekezés során a KÖVIZIG-eknek kell biztosítania a hatásos és szakszerű védelmi munkák irányítását, ezzel is csökkentve a bevethető szakemberek számát az elsőrendű állami kezelésű védőműveken.
A jelenlegi szabályozás nem teszi lehetővé, hogy ingyenesen és azonnal hozzájussanak a KÖVIZIG-ek a földhivatali adatokhoz, melyek viszont alapot adhatnának egyes döntéseknél, illetve csak ezen adatok birtokában történhet az esetleges károk becslése, megállapítása és kifizetése, különösen az árvízi tározók igénybevétele esetén. Minden olyan árvíznél ahol III. fokú, azaz legmagasabb árvízvédelmi készültséget kell elrendelni számításba kell venni egy esetleges védmű hibát, minek következtében nem zárható ki a rendkívüli eset – gátszakadás, lakott terület elöntése – bekövetkezése sem. A 2009. 06. 24-07. 13. közötti árvíz során így összesen 42 településen 235.000 embert fenyegetett ez a veszély.
Az árvíz során az érintett lakosság tájékoztatása kielégítő volt a Főigazgató szerint. Az országos és helyi média tájékoztatása azonban nem volt összehangolt és kiegyensúlyozott, a vízügyi, a katasztrófavédelmi és önkormányzati tájékoztatások nem mindig voltak eléggé szakszerűek, pontosak és naprakészek. Ezt részben az információk különböző forrásainak, a sajátos nézőpontoknak és az információk továbbításának a nehézségei okozták. 
A védművekben keletkezett károk helyreállítására, a védekezési anyagok kijavítására és pótlására jogszabály kötelezi a védelem vezetőjét [232/1996. Korm. rendelet 20. § (1) a) és d) pontjai].

1.4. Kőszeg Város Polgármesterének tájékoztatása
Kőszegen 2009. június 24.-én bekövetkezett rendkívüli időjárás következtében kialakult helyzet hatására a város nyugati–és a városközpont egy részét lezúdúló sáros, üledékes, köves jellegű hordalék öntötte el. A város nyugati, hegy felöli oldalán található utakat, vízelvezető árkokat a víz és hordalék energiája megkezdte, gyakorlatilag szétmosta, elerodálta, járhatatlanná tette, a közműveket kimosta. A kistérség egy részterületén hasonló helyzet alakult ki (öt hegyaljai település).
Kőszeg térségét jogszabályi feltételek hiánya miatt nem lehetett katasztrófa sújtotta területté nyilvánítani, mert a 179/1999.(XII. 10.) Korm. rendelet a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről 15.§-ában foglalt egyetlen bekezdésének sem felelt meg a kialakult helyzet. Kőszeg-hegyalja polgármesterei, a Vas Megyei Közgyűlés, valamint a helyi képviselő-testület egybehangzó véleménye szerint a kialakult helyzet indokolta volna a katasztrófa sújtotta területté való nyilvánítást, amit a Vas Megyei Közgyűlés Elnöke meg is tett, azonban a hatályban volt jogszabály a jogi aktus hatályba lépését megakadályozta. A rendelet felülvizsgálatát – a szubszidiaritás elvének megfelelően – Kőszeg Város Polgármestere indokoltnak tartja.

1.5. Szentgotthárd Város Polgármesterének tájékoztatása
Szentgotthárdon az árvíz elleni védekezés – a mértékadó árvízszintet meghaladó vízszint és a szűkös saját erőforrások miatt – a rendelkezésre álló erőforrások jelenlegi szintjén csak rendkívüli erőfeszítéssel oldható meg a Polgármester szerint. Csak a szerencsének és a helyi összefogásnak köszönhetően volt elkerülhető a Vörösmarty Gimnázium és a mellette levő piac teljes elöntése és a vele járó több milliárd forintos árvízkár. A város önkormányzata – tekintettel a folyamatos árvízveszélyre – az elmúlt években minden tőle telhetőt megtett az esetleges árvíz következményeinek megelőzése, enyhítése érdekében. A Vas Megyei Katasztrófavédelmi Igazgatóság Polgári Védelmi Kirendeltségével, illetve szentgotthárdi irodájával, továbbá az illetékes Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság munkatársaival rendszeres – ha nem is zökkenőmentes – a kapcsolat a Polgármester véleménye szerint.
A legnagyobb probléma a városvezetés szerint az, hogy a szentgotthárdi árvízvédelmi gátak, támfalak a jelenleg érvényes mértékadó árvízszintnek megfelelő koronamagassággal készültek, ami napjaink árvízi szintjénél alacsonyabb. Így fordulhatott elő, hogy a Vörösmarty Gimnáziumnál a százévente előforduló legmagasabb árvízszint (mértékadó árvízszint!) + 0.25 m gátmagasság nem volt elegendő, a támfal fölött a víz átfolyt, betört a területre. A nagyobb károkozást csak az önkormányzat, a rendőrség, a civilek, a vízügyi igazgatóság és a polgári védelem közös munkájával sikerült megakadályozni. 
További gátépítéshez illetve a jelenlegiek megerősítéséhez az önkormányzat nem rendelkezik forrásokkal (kb. bruttó 240 MFt). A Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium Fejlesztési Igazgatóságához benyújtott védőgát építési, gát megerősítési pályázat pozitív elbírálása esetén az árvízkárok kockázatát a jövőben jelentősen mérsékelni lehetne. A Vörösmarty Gimnázium és a piac épületét, területét védő vasbeton támfalnak (védőgát) sem a magassága, sem az állékonysága nem megfelelő, annak magasítására, megerősítésére sürgősen tervet kell készíteni és a kivitelezést a legrövidebb időn belül el kell végezni, tekintettel arra, hogy a 2009. június 24 – 25. közötti vízszint az 1965-os "nagy árvíz" szintjét 30 cm-el meghaladta. A támfal magassága pedig csak 25 cm -el haladta meg a mértékadó árvízszintet. A támfal megerősítésének becsült költsége bruttó 70 MFt. Az önkormányzata a múltban is nagy hangsúlyt helyezett a megelőzésre, védőgátak építésére, rendszeres felkészülésre. Ezeknek köszönhető, hogy az árvízi védekezés, helyreállítás költségei a 22.5 MFt-ot nem haladták meg. A védekezés költségeit az önkormányzat nem tudta fedezni, ezért vis maior támogatási kérelmet nyújtott be. Az időben és megfelelően nyújtott tájékoztatás és szervezett helyi védekezés következtében tömeges kitelepítésekre, jelentős, 50 MFt -ot meghaladó kár sem a lakosság, sem az intézmények, sem az ipari üzemek esetében nem következett be. A mértékadó árvízszintet meghaladó vízszint miatti védekezés további problémákat is felvetett a városvezetés szerint:
– a magyar és osztrák vízügyi szakemberek közötti információáramlás nem volt megfelelő, a vízügyi igazgatóság munkatársai nem mindig tudtak kellő időben előrejelzéssel szolgálni az osztrák oldali vízszintemelkedéssel kapcsolatban,
– a Katasztrófavédelmi Igazgatóság, illetve a Polgárvédelmi Védelem erőforrásai nagyon szegényesek, a védekezésbe ténylegesen alig tudtak besegíteni,
– komoly pénzügyi problémát okozott, hogy az árvízi védekezés szinte mind költségét (szállító gépjárművek, rakodógépek, homok, kőzúzalék, munkaerő, stb.) az önkormányzatnak kellett állnia és majd "valamikor", a vis maior támogatási kérelem pozitív elbírálása után a költségek egy részét lehet visszakapni.

1.6. Győr Megyei Jogú Város Polgármesterének tájékoztatása:
Győr város árvíz elleni védekezését alapvetően a Mosoni-Duna, a Rába, a Rábca, valamint a Marcal vízjárása határozza meg. Ezeket a folyókat elsőrendű védvonalak kísérik, de egy esetlegesen előforduló gátszakadás során a város központja, valamint a mélyen fekvő területek a város síkvidéki elhelyezkedése miatt víz alá kerülhetnek, ezért az árvízi védekezés kiemelt feladat. A várost érintő első rendű árvízvédelmi töltések a mértékadó árvízszint + 1,5 m biztonságra kiépítettek. A védvonalak alapvetően állami művek, kivételt csupán a likócsi árvízvédelmi szakaszon egy 1998 fm hosszú töltés jelent, amely jelenleg önkormányzati tulajdonban van. A város rendelkezik árvíz-és belvíz védekezési, lokalizációs, valamint helyi vízkár-elhárítási tervvel. A jelenleg rendelkezésre álló erőforrásokkal a szervezettség jelenlegi szintjén a feladatok megoldhatók, szabályozási hiányosság, vagy pontatlanság a védekezési munkát a gyakorlatban nem befolyásolta hátrányosan a Polgármester szerint. A szükséges lakossági tájékoztatásra sor került. Rendkívüli esemény nem történt, az állampolgárok nagyobb csoportját érintő veszélyhelyzet nem alakult ki. Az évente rendszeresen előforduló árhullámok a mélyen fekvő, hullámtérben lévő önkormányzati, illetve magántulajdonú ingatlanokban okoznak károkat.

1.7. Mosonmagyaróvár Város Polgármesterének tájékoztatása
A város rendelkezésére álló erőforrásaival, valamint a város és együttműködő szervezeteinek, a szervezettségük jelenlegi szintjén, a jelenlegi és ehhez hasonló események kezelése biztosított a Polgármester közlése szerint. Jelen árvízi helyzetben ez részben köszönhető annak is, hogy a Lajtán kialakult árhullám a térségben nem érte el az előre prognosztizált legnagyobb vízállás közeli értéket (legnagyobb vízállás: 315 cm). A levonuló árhullám csak az állampolgárok kisebb csoportját érintette, akik közvetlenül a folyópart mellett lévő, mélyebb fekvésű területeken laknak. Kitelepítésre, kimenekítésre ezeken a mélyebb fekvésű területen létesített lakóingatlanoknál sem volt szükség. Szabályozási hiányosság vagy pontatlanság, amely a védekezési munkákat hátrányosan befolyásolta volna, nem történt. A lakosság tájékoztatása megfelelően biztosított volt (az írott és elektronikus sajtó igénybevételével), különös tekintettel a veszélyeztetett ingatlanokra, lakóházakra. A polgári védelem, valamint az önkormányzati tulajdonú Városüzemeltető és Fenntartó Kft. helyi szakemberei naponta szemrevételezték az érintett ingatlanokat, lakóházakat, kapcsolatot tartottak fenn az árvíz elleni védekezésben résztvevő egyéb szervezetekkel, továbbá folyamatos tájékoztattak az aktuálisan kialakult helyzetről, illetve a közeli jövőben várható eseményekről. A védekezésben részt vevő vezetők rendszeresen jelentést tettek a helyi Védelmi Bizottság Elnökének, aki folyamatos tájékoztatást nyújtott a lakosság részére a kialakult árhullámmal kapcsolatos helyzetről, feladatokról.

2. A 2010. év első felében lezajlott bel- és árvízi események, valamit a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei folyók április és május havi áradásával kapcsolatosan tett megkeresésre érkezett válaszok és általános tájékoztatás
2.1. Az Önkormányzati Miniszter tájékoztatása (a 2010 január 1-től 2010. május 20-ig terjedő időszakra)
Jelen vizsgálat tárgykörei tekintetében — a megkeresés idején hatályban volt nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter feladat-és hatásköréről szóló 134/2008. (V. 14.) Korm. rendelet 1. §-ának g) pontja, valamint a környezetvédelmi és vízügyi miniszter feladat- és hatásköréről szóló 165/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. §-ának c) pontja értelmében — a nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter, valamint a környezetvédelmi és vízügyi miniszter rendelkezett hatáskörrel. Az Önkormányzati Minisztérium (ÖM) tájékoztatása szerint a vizek kártételei elleni védekezés a vízgazdálkodásról szóló Vgtv. alapján az állam, az önkormányzatok, illetve az érdekeltek feladata, de ezek mellett a tárca és az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság (OKF) is kiemelten fontos, elsőrendű feladatnak tekinti azt a lakosság védelme érdekében. A több önkormányzat területét védő árvízvédelmi fővédvonalakon – általában a nagyobb folyók és vízfolyások mentén –‚ valamint a belvízrendszerek főművein a védekezést a vízügyi szervek látják el. A legfeljebb két önkormányzat területét védő árvízvédelmi fővédvonalakon, a helyi jelentőségű kisvízfolyásokon (patakokon) és belvízcsatornákon, valamint a belterületeken a megelőző védelmet, a tényleges védekezést – a helyi vízkár-elhárítást – az önkormányzatok végzik, a vízügyi szervek szükség szerinti szakirányításával. Az állami védvonalakon folytatott védekezésbe az ÖM irányításával működő katasztrófavédelmi szervek bevonása a követő felelősség elvén, a lakosságvédelmi feladatok érdekében valósul meg. Az önkormányzati védekezésben a minisztérium közreműködése kiemelt szerepet játszik. A védekezésben való részvétel a katasztrófavédelmi, polgári védelmi és tűzvédelmi törvények, illetve végrehajtási rendeleteik, valamint a vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet előírásaival összhangban történik.

Az ÖM, az OKF, valamint alárendelt és szakmailag felügyelt szervezeti egységeik részvétele a 2010 első negyedévében bekövetkezett ár-és belvízvédelmi eseményeknél a következők szerint alakult:
Belvízvédelem területén bekövetkezett események
Az év első napjaiban a Tisza vízgyűjtő területén lehullott nagy mennyiségű csapadék a hóban tárolt vízkészletek olvadásával együtt jelentős elöntéseket eredményezett az Alföld térségében. A belvízzel döntött területek nagysága országosan 2009. év végétől kezdve fokozatosan emelkedett egészen 2010. március 4-éig, amikor is 170 ezer hektárt (ebből 89 ezer hektár vetés-szántó volt) borított belvíz. Nagyobb elöntések a Bodrogközben, Felső- Szabolcsban, Közép- és Dél-alföldön, a Körösök vidékén alakultak ki, ahol az érintett szakaszokon 9 I., 46 II., 4 III. belvíz-védekezési fokozat volt elrendelve, azonban rendkívüli fokozat nem került életbe léptetésre.

A belvízi védekezés részletei az érintett megyékben
Jász-Nagykun-Szolnok megyében az intenzív hóolvadás következtében már 2010. február 20-25. között 11 településen volt belvízvédelmi készültség (4 településen I., 6 településen II., és egy településen III. fokú). Jászárokszálláson a Szarvágy patak kilépett a medréből, és a település belterületén utcákat, kerteket öntött el. A helyi védelmi bizottság II. fokú belvízvédekezési készültséget rendelt el. A veszélyeztetett 50 lakóház védelmére 30 m3 homokot és 4000 db homokzsákot helyeztek készenlétbe. Összesen 55 fő, zömmel tűzoltó, 10 db szivattyúval dolgozott a kárhelyszínen, ahol a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Katasztrófavédelmi Igazgatóság 2 db nagy teljesítményű VT4O típusú átemelő szivattyúját is üzembe helyezték. A védekezést a megyei katasztrófavédelmi igazgató és a Jászberényi Polgári Védelmi Kirendeltség vezetője irányította.
Heves megyében a jelentős csapadékvíz és a belvíz okozta nagyfokú elöntésveszély miatt Nagyút, Maklár és Füzesabony települések védelmére az Egri Polgári Védelmi Kirendeltség 900 db homokzsákot szállított ki a veszélyeztetett területekre.
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében Mezőcsáton vályog lakóépületnél okozott gondot a belvíz, Aszaló településen pedig 8 lakóházat veszélyeztetett. Az önkéntes tűzoltók vízszivattyúzása mellett 150 db homokzsák került kihelyezésre, melyet az Encsi Polgári Védelmi Kirendeltség biztosított. Miskolc külterületén a Lyukó patak kiöntött, a víz családi házak elöntésével fenyegetett, melyek védelmére a miskolci polgári védelmi kirendeltségvezető 500 db homokzsák és 5 m3 homok kiszállításáról gondoskodott. A Miskolci Hivatásos Önkormányzati Tűzoltóság állományából 12 fő, a közterület-felügyelettől 4 fő vett részt a védekezési munkálatokban, így az ingatlanok lakhatóan bevédésre kerültek.
Komárom-Esztergom megyében, Bajnán, egy vályog lakóház fala ázott fel, melyet a bajnai önkéntes tűzoltók megtámasztottak, itt 3 fő ideiglenes elszállásolásáról kellett gondoskodni. Esztergomban egy kétlakásos vályogháznál történt hasonló eset, 2 fő szükségelhelyezésével.
Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében Lónya, Záhony, Fehérgyarmat, Nagyecsed, Ibrány és Kisvárda településeken avatkoztak be egy-egy alkalommal a tűzoltók, családi házak pincéjéből távolították cl a vizet Honda szivattyúval. Magosligeten, Fülesden, Nagyecseden, Kisarban ás Barabáson 14 lakóházat veszélyeztetett a belvíz, melyek homokzsákos bevédésére volt szükség.
Bács-Kiskun megyében 2010. február 27-28-án Kunszentmiklóson kellett rendkívüli belvízvédelmi védekezési fokozatot elrendelni. A védekezésben résztvevő 21 tűzoltó, 3 katasztrófavédelmi, 5 vízügyi szakember és 4 vállalkozó a közvetlenül veszélyeztetett lakóházak megközelítését biztosította homokzsákokból épített bejáró utakkal, valamint kiszélesítették a fogadó csatornához vezető elhanyagolt vízelvezetőket. A beavatkozást 1 db markoló, 4 db traktor, 1 db szippantós autó és I db terepjáró jármű segítette.

Az árvízvédelem eseményei
Az első negyedévben az országos helyzetképre jellemző volt, hogy a magyarországi folyókon a lehulló csapadék hatására I., II. fokú, a III. fokot legfeljebb néhány kisebb folyószakaszon meghaladó árhullámok vonultak le. Elsőrendű, állami fővédvonalakon a vízügyi szervek januárban például közel 1500 km hosszban rendeltek el valamilyen szintű védelmi készültséget, ezek mintegy kétharmada cl sem érte a II. fokot. A kezelhető árvízi védekezések okán lakosságvédelmi intézkedések foganatosítására nem került sor.

A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei folyók áprilisi és májusi áradásai. 
A 2010. április 13-16-án lehullott nagymennyiségű csapadék miatt a Tolcsva, Szerencs, Tarna, Jósva patakokon nagyobb árhullámok alakultak ki. A Sajó teljes szakaszán elérte a III. fokú készültséget. A Bódva patakon az addigi legnagyobb vízállást meghaladó vízszint volt mérhető. A lezúduló csapadék miatt önkormányzati tulajdonú épületek, utak kerültek elöntésre, valamint több településen lakóépületeket veszélyeztetett a víz.
Mintegy 40 településen védekezett 808 fő lakossági erő, 94 fő tűzoltó, 27 fő katasztrófavédelmi szakember. 33.000 db homokzsákot építettek be, melyhez 20.000 db-ot az OKF biztosított soron kívüli kiszállítással. Az esőzés és az árvíz összesen 200 lakóépületet érintett, a kitelepítettek száma 30 fő volt, akiket önkormányzati tulajdonban lévő épületekben és rokonoknál helyeztek el. A kárterületen mintegy száz alkalommal került sor tűzoltói vízszivattyúzásra. Az ivóvízellátás, a karsztvíz szennyeződése miatt, Szögligeten és Perkupán okozott gondot, ahol tasakos víz került kiosztásra, valamint lajtos kocsival szállítottak ivóvizet a lakosságnak.
2010. május 6-án az ismét lehullott nagymennyiségű csapadék miatt a megye több részén megáradtak a patakok. Közutak, kertek kerültek elöntésre, valamint több településen pincéket, garázsokat veszélyeztetett a víz. A Szinva és Tolcsva patakokon árhullám vonult le.
A kialakult helyzet következtében a tűzoltó és katasztrófavédelmi erőknek a lakossággal közösen Miskolc Diósgyőr, Jukóbánya, Pereces városrészeiben, Tolcsva, Parasznya, Makkoshotyka, Vámos-újfalu, Erdőhorváti, Komlóska, Hercegkút, Sárazsadány településeken kellett vízkár-elhárítási feladatokat végezniük. A településekről 24 fő kitelepítésére került sor, őket önkormányzati épületekben, a Máltai Szeretetszolgálatnál, illetve rokonoknál helyezték el. Ez alkalommal részt vett a védekezésben a megye teljes katasztrófavédelmi és szolgálatos tűzoltó állománya, Sátoraljaújhelyen és Miskolcon szabadnapos tűzoltók kerültek berendelésre. Az OKF Heves és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyéből is vezényelt át tűzoltó egységeket, felkészült más megyékből polgári védelmi tisztek kirendelésére is, illetve 50.000 homokzsákot, 5000 fáklyát szállíttatott soron kívül a megyei igazgatóságra.
Úgy az április 13-16-ai, mint a május 6-7-ei esőzések alkalmával, a károk enyhítése érdekében, az önkormányzatok a védekezés megnövekedett költségei részbeni vagy teljes támogatására segítséget igényeltek a vis maior tartalék felhasználásának részletes szabályairól szóló 8/2010. (I. 28.) kormányrendeletben foglaltak alapján.

Felkészülés a tavaszi ár- és belvízi védekezésre
ÖM tárcaszintű intézkedések
Az OKF főigazgatójának kezdeményezésére február 22-én levélben hívta fel az önkormányzati miniszter az önkormányzati szövetségek elnökeinek figyelmét az ár- és belvíz elleni védekezésre, a vízkárelhárítási tervek elkészíttetésére, a védekezési-karbantartási munkák felgyorsítására, az árkok, csatornák, átereszek kitisztítására. Javasolta, hogy a településeken jelentkező belvízi védekezési feladatok ellátására a közmunkaprogramok által nyújtott lehetőséget is vegyék igénybe. Az elnököket felkérte, hogy a szövetségek tagjainak továbbítsák a felhívást.
2010. március 2-ára összehívta az önkormányzati miniszter a Kormányzati Koordinációs Bizottság (KKB) ülését, melyen Dr. Kling István, a KvVM államtitkára adott tájékoztatást az időszak meteorológiai viszonyairól, a várható csapadékmennyiségről, az árvízvédelmi készültségekről, a belvízzel döntött területek nagyságáról, a védekezésben részt vevő vízügyi létszámról, költségekről.
A Vízügyi ás Környezetvédelmi Központ főosztályvezetője, illetve az OKF főigazgatója az önkormányzati védvonalakon történő védekezésről, azok műszaki állapotáról, a javasolt feladatokról, a végrehajtó erők felkészültségéről, a KKB Operatív Törzs vezetője pedig a törzs készenlétéről számolt be.
A KKB elnökeként állást foglalt az önkormányzati miniszter a települési ár- és belvízvédelmi tervek elkészítésének, meglétének fontosságáról, és tájékoztatást adott a vis maior alap rendelkezésre állásáról.
A KKB 1/2010. (LII. 2.) határozata alapján 2010. március 24-én az ÖM-ben a KKB Operatív Törzs részére árvízvédelmi felkészítő foglalkozásra került sor.
2010. április 1-jén a KvVM Országos Műszaki Irányító Törzsében a környezetvédelmi és vízügyi miniszter, a KvVM vízügyi szakállamtitkára, a Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság (a továbbiakban: VKKI) főigazgatója, az OKF veszélyhelyzet kezelési főigazgató-helyettese az ukrán rendkívüli helyzetek miniszterével és az Ukrán Vízügyi Hivatal elnökével áttekintette a Tisza vízgyűjtőjén korábban kialakult árvízi helyzetet, megerősítették az együttműködés szükségességét.

Az OKF feladatai
2010. február 19-én az OKF kezdeményezésére az OKF-en a VKKI, az ORFK, valamint a Magyar Honvédség szakemberei bevonásával, az operatív együttműködés érdekében ár- és belvízvédelmi feladategyeztető megbeszélésre került sor.

Február 26-án a viszonosság alapján a KvVM Országos Műszaki Irányító Törzsében a VKKI, valamint az OKF vezetése tekintette át a hidrológiai-meteorológiai és a felkészülési helyzetet.
Március 5-én a gyakorlati felkészülés utolsó fázisaként az OKF sajtónyilvános technikai szemlét tartott a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatóság Raktár- és Kiképző Bázisán (Bp. XVII., Ferihegyi út 262.), amelyen ellenőrizték a rendelkezésre álló központi technikai eszközöket, a személyi állomány felkészültségét, a logisztikai készleteket.

Az OKF
– koordinálta az ár- és belvízi védekezés katasztrófavédelmi feladatait, biztosította a 24 órás ügyeleti szolgálatok feszes ellátását,
– folyamatosan figyelemmel kísérte a vízügyi szervek és az Országos Meteorológiai Szolgálat által adott előrejelzéseket, vízkár-elhárítási tájékoztatókat,
– felkészült a KKB Operatív Törzsének és Veszélyhelyzeti Központjának működtetésére,
– a védekezési feladatok támogatásához az európai uniós veszélyhelyzeti reagálási szolgáltatásokat végző linkER és SAFER konzorciumoktól megrendelte a vízzel elöntött területek műholdas feltérképezését,
– főigazgatói és megyei igazgatói értekezletén napirendre tűzte az ár- és belvízi védekezés témakörét és feladatait,
– a tűzoltóságok riasztási és segítségnyújtási terv szerinti vonultatása mellett felkészült a tűzoltói állomány csapaterős árvízvédelmi alkalmazására is,
– egyeztetett az ÁNTSZ illetékeseivel a munkálatokban részt vevő tűzoltó és katasztrófavédelmi munkatársak tetanusz és hastífusz elleni immunizálása érdekében a vakcina önkéntes alapon történő igénylésére,
– felmérte, pontosította és kiegészítette a központi logisztikai bázisán, illetve a megyei igazgatóságok raktáraiban lévő árvízi védekezésnél felhasználható készleteit, elsősorban a homokzsákokat, szivattyúkat, szükségvilágító eszközöket, munka- és védőfelszereléseket.

A megyei katasztrófavédelmi igazgatóságok
– pontosították a kitelepítési és befogadási terveiket, a veszély-elhárítási terveket, továbbá a védekezés során alkalmazható technikai adatbázisaikat,
– javasolták az ár- és belvízi védekezés kérdését a megyei védelmi bizottságok napirendjére, folyamatos kapcsolatot tartottak a megyei védelmi bizottságokkal, a vízügyi igazgatóságokkal, az érintett települések polgármestereivel,
– közös helyszíni szemléken vettek részt a vízügyi szervekkel a veszélyeztetett területeken,
– kiemelt figyelmet fordítottak a lakosság megbízható riasztására, tájékoztatására,
– kapcsolatot tartottak a bányakapitányságokkal (275 homokbánya áll rendelkezésre az ár- és belvízi védekezésnél felhasználható töltőanyagok beszerzésére),
– felvették a kapcsolatot a BKV, a MÁV és a VOLÁN illetékes szervezeteivel az esetleges kitelepítések szállítási kapacitásainak biztosítása érdekében,
– ár- és belvízvédelmi témakörű gyakorlatokat, törzsfoglalkozásokat szerveztek, együttműködve a megyei és helyi védelmi bizottságokkal, a vízügyi és rendvédelmi szervekkel, Magyar Polgári Védelmi Szövetséggel, a tűzoltóságokkal, önkormányzatokkal,
– ellenőrizték a megalakított polgári védelmi szervezetek, az árvízvédelmi komplex alegységek felkészültségét, felszereltségét,
– beszámoltatták a polgári védelmi kirendeltségeket és összegző jelentéseket terjesztettek fel a főigazgató 4/2009. számú intézkedésében meghatározottak szerint a megyék ár- és belvízi védekezésének katasztrófavédelmi feladatairól.

Összegzés
Az ár- és belvízvédelmi felkészülésben és a védekezésben résztvevő minisztériumok, más szervezetek, így a vízügyi szervek és a katasztrófavédelmi szervek, a rendőrség, a Magyar Honvédség között az együttműködés hatékony volt az önkormányzati miniszter szerint. Az ÖM felkészült a KKB és munkaszervezeteinek a jogszabályok által rögzített feltételek kialakulása esetén történő árvízvédelmi irányítására, működtetésére. A katasztrófavédelmi szervek kiemelt figyelmet fordítanak a megyei védelmi bizottságok, a polgármesterek, a katasztrófa elhárításába bevonható szervek és szervezetek ár- és belvízi védekezéssel összefüggő munkájának segítésére, valamint a lakosság megbízható riasztása, tájékoztatása megszervezésére.
Az ÖM szerint a településeken folytatni kell az önerős védekezés képességének erősítését, melynek a megalakított polgári védelmi szervezeteken, az árvízvédelmi komplex alegységeken kell alapulnia. A polgári védelmi felkészítési rendezvények a tavalyi és az idei évben közel 12.000 főt érintettek.
A katasztrófavédelem irányítási szintjei felkészültek — együttműködve a társszervekkel — a lakosságvédelem szervezésére. Az elsődleges beavatkozóként közreműködő tűzoltóságok nagy energiát fordítanak a riasztási és segítségnyújtási tervek szerint történő vonulások alkalmával a műszaki mentések, vízszivattyúzások elvégzésére. A központi és területi logisztikai induló készletek biztosítják a munkák szükség esetén történő megkezdését.
A kialakult ár- és belvízi helyzet ellenére 2010. május 11-éig olyan esemény nem történt, amely közvetlen kormányzati beavatkozást igényelt volna. Károk központi enyhítésére eddig az időpontig nem került sor. A nagy esőzések miatt bekövetkezett árvízi védekezés során 2010. április 20-ig a hivatásos katasztrófavédelmi szervek részéről mindösszesen 8.323.892 Ft védekezési költség merült fel, mely magában foglalja a felhasznált anyagi készletek és a dolgozók, tűzoltók túlóra költségkihatásait.
A 2010. május hónapban kialakult ár- és belvízi helyzettel kapcsolatos feladatok összehangolása, és a szükséges kormánydöntés(ek) előkészítése érdekében az önkormányzati miniszter elnöklete alatt a KKB több alkalommal ülésezett. A KKB javaslatára a Kormány a szükséges döntést meghozta, és — lokálisan a Borsod-Abaúj-Zemplén megye közigazgatási területére vonatkozóan – veszélyhelyzetet hirdetett ki. Utóbbit 2010. május 25-én 18:00 órai hatállyal feloldotta, a rendkívüli árvízvédelmi készültséget megszüntette.
Az önkormányzati miniszter tájékoztatást adott arról, hogy a helyi önkormányzatok támogatást igényelhetnek az előre nem látható természeti vagy más eredetű veszély miatt szükségessé váló, indokolt védekezés többletkiadásainak részbeni vagy teljes támogatására. E támogatás igénylésének szabályait 2010. évben a vis major tartalék felhasználásának részletes szabályairól szóló 8/2010. (I. 28.) Korm. rendelet tartalmazza. Az előző évektől eltérően a támogatási igényeket az önkormányzatoknak rögzíteni kell a tárca által működtetett ebr42 rendszerben (http://ebr42.otm.gov.hu). 2010. év első negyedévére vonatkozóan az ebr42 rendszerben védekezéssel (ár- és belvízvédelem, nagymennyiségű csapadék) összefüggésben rögzítetésre került 74 önkormányzati kérelem összesen 85,2 millió forintos támogatási igénye. Ezek elbírálása folyamatosan történik.
A 8/2010. (1. 28.) Korm. rendelet alapján, a miniszter előzetes döntésével, különösen súlyos természeti, a település nagyobb részét érintő károk mérséklésére a támogatás azonnali segítségnyújtásként, előleg formájában is folyósítható. Figyelemmel arra, hogy 2010. április hónapban lehullott nagy mennyiségű csapadék miatt Borsod-Abaúj-Zemplén és Heves megye több részén védekezés vált szükségessé a megáradt patakok és kisebb vízátfolyások miatt, három esetben előleg soron kívüli utalásáról született döntés, 7,2 millió forint értékben.

2.2. A Környezetvédelmi és Vízügyi Miniszter tájékoztatása (a 2010. január 1-től 2010. május 20-ig terjedő időszakra)
A kialakult hidrometeorológiai helyzet következtében 2009 karácsonya óta, 2010. első harmadában a KvVM és területi szervei több jelentős árvízi- és belvízi eseménnyel szembesültek. Ennek alapján a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok (KÖVIZIG-ek) folyamatosan végzik az árvíz- és belvízvédekezési feladataikat.

Jelentősebb árvizek:
2009. karácsonyán a Sajó vízrendszerében lehullott csapadék hatására vonult le árvíz a folyón, amely Sajószentpéternél 2009. december 27-én 353 cm-rel, az eddig mért legnagyobb vízszintet megközelítő vízállással tetőzött (LNV 390 cm).
2009.12.30-2010.01.07. között csapadékból és hóolvadásból több, egymásra futó árhullám indult el a Fekete- és Fehér-Körösön, valamint a Kettős-Körösön is, melyek lassú levonulás mellett, a történelmi rangsor 10. legnagyobb tetőzéseit okozták. Majd január 18-ig a Tisza egyes védvonalain is árvízvédelmi készültségi fokozatot kellett elrendelni.
A 2010.02.20-2010.03.26. közötti időben III. fokú árvízvédelmi készültség volt a Zagyván, II. fokú a Hortobágy-Berettyón, I. fokú készültség az Ipolyon, a Krasznán, a Bodrogon, a Tarnán, a Sebes-Körösön és a Berettyón.
2010. 04.15.-2010.04.26. között árhullámok vonulta le a Sajó-Bódva, a Hernád-Takta, a Zagyva-Tarna és a Vág-Garam-Ipoly, valamint a Sió-Kapos-Sárvíz vízrendszerekben, melyek közül a Bódván LNV-t meghaladó árhullám alakult ki, amely Hídvégardónál 04.16-án tetőzött 291 cm-en (LNV 281 cm).
2010. 05. 07-09. között újabb, II. fokú készültség elrendelését szükségessé tevő árvíz vonult le a Sajón.
Önkormányzati védekezés folyt vízügyi segítséggel Szögliget, Szalonna, Edelény, Sály Komlóska, Erdőbénye, Abaújszántó, Bükkzsérc, Nagyvisnyó településeken. Ezeken a településeken fenyegetett az árvíz lakóingatlanokat, mivel nincs kiépített, a vízügyi szervezet által kezelt árvízvédelmi töltés, a védekezés az önkormányzat feladata.
Az észak-magyarországi rendkívüli árvízi helyzetre tekintettel a Magyar Köztársaság Kormánya 2010. május 17-én 18 órától veszélyhelyzetet hirdetett ki a 183/2010. (V. 17.) Korm. rendelettel.
A védekezés a tájékoztató levél megírásakor is folyamatos volt. A 2010. május 19-i árvízvédelmi helyzet szerint:
A magyarországi folyók elsőrendű, állami fővédvonalain ebben az időpontban 1088 km hosszban volt védelmi készültség érvényben.
– I. fokú készültség 408km hosszban a Bodrogon, a Tisza Vásárosnamény és Záhony közötti és a Szabolcsveresmart-Tiszatarján közötti szakaszán, valamint a Szamoson,
– II. fokú készültség 245 km hosszban az Ipolyon, a Zagyva alsó szakaszán, a Lónyay-főcsatornán, és a Túron,
– III. fokú készültség 305 km hosszban a Zagyva középső és felső szakaszán, a Tarnán, és a Taktán,
– rendkívüli készültség volt 130 km hosszban a Sajón és a Hernádon.
Továbbá rendkívüli készültség volt elrendelve a fővédvonalakkal nem rendelkező Bódva folyó teljes hosszán (120 km).

Belvízvédekezés
2009. december 23. óta folyamatosan belvízvédelmi készültség van, a legnagyobb elöntés (175 ezer ha) 2010.03.01-ére alakult ki, melyből 92 ezer ha vetés-szántóterületet érintett. Az ország 91 védelmi szakaszából egyidejűleg 59-en volt belvízvédelmi készültség, és ez mind a 12 környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságot (KÖVIZIG-ek) érintette. Egyidejűleg 58 szivattyútelep üzemelt, melyek összesen 687 millió m3 belvizet emeltek át (napi maximum 20 millió m3) a befogadókba.
A 2010. május 9-i helyzet szerint 139 ezer ha volt víz alatt (ebből 68 ezer ha vetés és szántó). A legnagyobb elöntések Borsodban, Felső-Szabolcsban, Közép- és Alsó-Tisza vidékén, a Tiszántúlon és a Körösök vidékén alakultak ki. 12 környezetvédelmi és vízügyi igazgatóság területén, az ország összesen 91 db belvízvédelmi szakaszából 62 szakaszon volt érvényben (9 szakaszon I., 48 szakaszon II., 5 szakaszon III. fokú) belvízvédelmi készültség.
2010. május 19-én 720 fő vett részt a védekezési munkálatokban, melyek keretében 136 szivattyútelep és 5 db szállítható szivattyú összesen 14,6 millió m3 belvizet emelt át. 2010. május 20-án reggel 6:00 órakor 76 db belvíztározóban 83,5 millió m3 belvizet tároztak. A védekezési költségek összességükben karácsony óta meghaladták a 3,5 Mrd Ft-ot, melyből a belvízvédekezés költségei mintegy 2,3 Mrd Ft-ot tesznek ki.
Az árterületek nyíltártéri, illetve hullámtéri területein (az ún. nagyvízi medrekben) engedéllyel vagy engedély nélkül épített lakóingatlanokkal (és más, nem lakás céljára szolgáló épületekkel, építményekkel) kapcsolatban fe1merült problémákat a következőkben foglalta össze a környezetvédelmi és vízügyi miniszter:
A nagyvízi meder elsődleges szerepe az árvizek biztonságos levonulásának biztosítása. A hullámtéren álló építmények azonban akadályozzák az árhullám biztonságos levonulását, és ezzel növelik az árvízszinteket, az árvízi károk bekövetkezésének kockázatát.
Ezért nagyon fontos, hogy ezeken a területeken ne történjenek olyan beavatkozások, amelyek növelik az árvízveszélyt, azaz ne kerüljenek oda a nagyvíz lefolyását akadályozó építmények, és a területeket olyan módon használják, hogy az ne akadályozza az árvizek levonulását.
Nagyvízi mederben építmények a helyi építési szabályzat, valamint a szabályozási terv, illetőleg a nagyvízi mederkezelési terv szerint helyezhetők el. A vizek használatával közvetlenül összefüggő építmények, amelyek például a vízisportot, horgászatot szolgálják – ha a szabályzat vagy a tervek másképp nem rendelkeznek – csak abban az esetben helyezhetők el az érintett területen, ha használatuk közösségi célokat szolgál.
A hullámtérben, nagyvízi mederben tehát szigorú feltételek betartása mellett lehet építményt elhelyezni. Az építési engedélyezési eljárás során az építésügyi hatságnak be kell vonni szakhatóságként a vízügyi hátóságot (környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség). Erre számos esetben nem kerül sor, ezért kerülhettek kiadásra a jogszabályi intézkedések ellenére építési engedélyek. Előfordul az is, hogy az érintett önkormányzat a kérdéses területre nem rendelkezik rendezési tervvel (amely meghatározná az építési engedélyezés feltételeit), illetve számos esetben engedély nélkül épültek ingatlanok, melyekhez az építésügyi hatóság a megvalósítást követően a jogellenes helyzet feloldása érdekében fennmaradási engedélyt ad/adott. .
Az ingatlanok építésénél elengedhetetlen a hatályos jogszabályi előírásoknak megfelelő engedélyezési eljárások lefolytatása, melynek során mind a területileg illetékes, vízügyi vagyonkezelő szervezet, a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóság (KÖVIZIG-ek) szakvéleményének, mind a vízügyi hatóság szakhatósági állásfoglalásának beszerzése szükséges.
Előzőekre tekintettet indult el és jelenleg is zajlik egy több szakaszból álló intézkedéssorozat, a nagyvízi meder kijelölés és ingatlan-nyilvántartási feljegyzés folyamata, egyben megkezdődtek a nagyvízi mederkezelési tervek elkészítésének munkái. Ezek feladata, hogy a legveszélyeztetettebb területek és közvetve az érintett ingatlanok meghatározása, egyben ezen területek hasznosítási feltételeinek meghatározása megtörténjen. Általánosságban a hullámtéri szűkületek, illetve az árvízi levezető sávokkal érintett területeken lévő ingatlanok a legveszélyeztetettebbek.
A nagyvízi mederkezelési terv a jövőben – szemben a mostani általános tiltással – a szándékok szerint lehetővé teszi majd olyan fejlesztések megvalósítását is a hullámtérben, amelyek az árvizek biztonságos levezetését nem akadályozzák.
Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 30. § (1) bekezdésében meghatározott területeken elsősorban az jelent gyakorlati problémát, hogy a természeti folyamatok miatt bekövetkezett mederváltozások ténye elsősorban forrás hiányában nem kerül átvezetésre az ingatlan-nyilvántartásban.
Arra vonatkozóan, hogy az önkormányzatok a nagyvízi medrek, a parti sávok, a vízjárta, valamint a fakadó vizek által veszélyeztetett területek használatáról és hasznosításáról, valamint a nyári gátak által védett területek értékének csökkenésével kapcsolatos eljárásról szóló 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet 11. és 12. §-ában foglalt előírásokat mennyiben tartják be, a KvVM – a miniszteri tájékoztató levél szerint – nem rendelkezik adatokkal. Amennyiben a helyi építési szabályzat, szabályozási terv kialakítása során a KvVM területi szerveinek megkeresésére sor kerül, a felügyelőségek, környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok, illetve a nemzeti park igazgatóságok jogszabályi kötelezettségüknek eleget tesznek.

2.3. A Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság Főigazgatójának tájékoztatója a 2010-es eseményekkel kapcsolatban a jelentés elkészültéig nem érkezett meg 
II. Az érintett alkotmányos jogok
– Az élethez és az emberi méltósághoz való jog
Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni.
– A demokratikus jogállam fogalmából levezetett jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog
Alkotmány 2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam
– A tulajdonhoz való jog védelme
Alkotmány 13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

III. Az érintett és releváns főbb jogszabályok listája
– a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi VLII. törvény,
– a Tisza-völgy árvízi biztonságának növelését, valamint az érintett térség terület- és vidékfejlesztését szolgáló program (a Vásárhelyi-terv továbbfejlesztése) közérdekűségéről és megvalósításáról szóló 2004. évi LXVII. törvény,
– a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény,
– az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény,
– a polgári védelemről szóló 1996. évi XXXVII. törvény,
– a honvédelemről szóló 2004. évi CV. törvény,
– a vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet,
– a vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról szóló 72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet,
– a vizek és a közcélú vízilétesítmények fenntartására vonatkozó feladatokról szóló 120/1999. (VIII. 6.) Korm. rendelet,
– nagyvízi medrek, a parti sávok, a vízjárta, valamint a fakadó vizek által veszélyeztetett területek használatáról és hasznosításáról, valamint a nyári gátak által védett területek értékének csökkenésével kapcsolatos eljárásról szóló 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet,
– a környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet,
– a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó általános szabályokról szóló 147/2010. (IV. 29.) Korm. rendelet,
– a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény végrehajtásáról szóló 179/1999. (XII. 10.) Korm. rendelet,
– az óvóhelyi védelem, az egyéni védőeszköz-ellátás, a lakosság riasztása, valamint a kitelepítés és befogadás általános szabályairól szóló 60/1997. (IV. 18.) Korm. rendelet,
– az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet,
– az építésügyi hatósági eljárásokról és az építésügyi hatósági ellenőrzésről szóló 193/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet,
– a vis maior tartalék felhasználásának részletes szabályairól szóló 8/2010. (I. 28.) Korm. rendelet,
– az árvíz- és a belvízvédekezésről szóló 10/1997. (VII. 17.) KHVM rendelet,
– a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó műszaki szabályokról szóló 30/2008. (XII. 31.) KvVM rendelet,
– a települések ár- és belvíz veszélyeztetettségi alapon történő besorolásáról szóló 18/2003. (XII. 9.) KvVM-BM együttes rendelet,
– az árvízvédekezés és belvízvédekezés országos irányításának szervezeti és működési szabályzatáról szóló 1/1991. (K. H. V. Ért. 7.) KHVM utasítás,

IV. A vizsgálat megállapításai
1. Hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának eljárási lehetőségeit az Obtv. 16. § (1) bekezdésében foglalt hatásköri szabályok határozzák meg. Ezek alapján az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [Obtv. 29. § (1) bekezdés], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Tekintettel arra, hogy rendes közigazgatási jogorvoslat az érintett jogterület és a szabályozott életviszonyok jellegénél fogva nem biztosított, továbbá figyelemmel a jogi szabályozás speciális preventív jellegére, az Obtv. 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból indítottam vizsgálatot.

2. Alkotmányossági követelmények
2.1. Az élethez és az emberi méltósághoz való jog tekintetében
Az Alkotmánybíróság 23/1990. (X. 31.) AB határozatában kifejtette, hogy az emberi élet és az emberi méltóság elválaszthatatlan egységet alkot és minden mást megelőző legnagyobb érték. Az emberi élethez és méltósághoz való jog ugyancsak egységet alkotó olyan oszthatatlan és korlátozhatatlan alapjog, amely számos egyéb alapjognak forrása és feltétele. 
A 64/1991. (XII. 17.) AB határozat szerint pedig a méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit. Egyetlen ember élethez való jogáról sem beszélhetünk úgy, hogy ne értenénk bele az élethez és méltósághoz való alanyi jogát. Az államnak az élethez való jogot biztosító kötelezettségei csupán ehhez járulnak, de a szubjektív jogot nem pótolják, s anélkül, tehát csak önmagukban, az élő emberekre nézve értelmetlenek is.
2.2. A jogállamiság fogalmából levezetett követelmények tekintetében
Az Alkotmánybíróság szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is [9/1992. (I. 30.) AB határozat].
A jogállamiság elvéből folyó egyik alapvető követelmény, a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye [6/1999. (IV. 21.) AB határozat], hogy „a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket” [56/1991. (XI. 8.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság 2/2000 (II. 25.) AB határozatában kifejtette, hogy a közigazgatás hatósági tevékenysége a jog által védett közérdek, valamely közösség jogainak, jogos érdekeinek védelme, a közrend, közbiztonság védelme, az egyes ember életének, testi épségének, biztonságának, jogainak védelme érdekében alkotott jogszabályok érvényesítését szolgálja. Az Alkotmánybíróság ebben a döntésében is hangsúlyozta azt, hogy a közigazgatási szervek tevékenységével kapcsolatosan az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében szabályozott jogállamiság elvéből fakadó követelmény a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye.
2.3. A tisztességes eljáráshoz való jog
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály. (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o.)
Mindezek mellett a tisztességes eljárás követelménye minden olyan eljárásra vonatkozik, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói tevékenysége által érintett. Bár az Alkotmány e jog érvényesülését a bíróság eljárás tekintetében írja elő követelményként (Alkotmány 57. §.), egységes az értelmezési gyakorlat abban, hogy a tisztességes eljárás követelményének a közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell. (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Budapest, 2004. 109. o., Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Budapest, 2001. 562. o., valamint Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Budapest, 2003. 706. o.)
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte: például közigazgatási eljárás tekintetében a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal. 
Mindez levezethető a jogállam fogalmából is, ahogy ez az előző részben idézett alkotmánybírósági határozatokból is következik. (A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…”)
2.4. Az állam intézményvédelmi kötelezettsége tekintetében
Az Alkotmánybíróság szerint az alapvető jogok érvényesülésének alkotmányossági garanciái nem merülnek ki az állami beavatkozás alkotmányos korlátait meghatározó jogi szabályozással. Az alapjogok szubjektív oldala mellett szükséges a tényleges érvényesülését elősegítő aktív állami fellépés az objektív „intézményes” (alapjog)védelem állami kötelessége.
A korábban már idézett 64/1991. (XII. 17.) AB határozat szerint az Alkotmány 54. § (1) bekezdése egyrészt „minden ember” számára garantálja az élethez való alanyi jogot, másrészt – az Alkotmány 8. § (1) bekezdésével összhangban – „az állam elsőrendű kötelességévé” teszi az emberi élet védelmét. Az állam kötelessége az alapvető jogok „tiszteletben tartására és védelmére” a szubjektív alapjogokkal kapcsolatban nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell megsértésüktől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Az emberek természetszerűen egyéni szabadságuk és személyes igényeik szempontjából gyakorolják alapjogaikat. Az államnak viszont arra van szüksége garanciális feladata ellátásához, hogy az egyes alanyi alapjogok biztosítása mellett az azokkal kapcsolatos értékeket és élethelyzeteket önmagukban is, azaz ne csupán az egyes egyedi igényekhez kapcsolódóan védje, s a többi alapjoggal összefüggésben kezelje. Az állam számára az alapjogok védelme csupán része az egész alkotmányos rend fenntartásának és működtetésének. Ezért az állam úgy alakítja ki az egyes alapjogok megvalósításához szükséges jogszabályi és szervezeti feltételeket, hogy mind a többi alapjoggal kapcsolatos, mind pedig egyéb alkotmányos feladataira is tekintettel legyen; az egyes jogoknak az egész rend szempontjából legkedvezőbb érvényesülését teszi lehetővé, s mindezzel az alapjogok összhangját is előmozdítja. Az alapjog jogosultja, illetve az állam különböző szempontjai és feladatai miatt az alapjog alanyi jogi, illetve objektív oldala nem feltétlenül fedi egymást. Az állam – általános és objektív szempontjaiból következően – a szubjektív alapjog által védett körön túlmenően is meghatározhatja ugyanazon alapjog objektív, intézményes védelmi körét.
Ez a helyzet például akkor – az Alkotmánybíróság szerint –, ha egy szabadságjog egyéni gyakorlása nem látszik veszélyeztetettnek, az esetek összességében azonban az alapjog által garantált szabadság vagy életviszony intézménye kerül veszélybe. Olyan kisajátítások például, amelyek önmagukban nem állnak ellentétben a tulajdonhoz való alanyi joggal, bizonyos szám fölött és rendszeresség mellett a tulajdon intézményét veszélyeztetik.
Az Alkotmánybíróság szerint hasonló a helyzet az élethez való joggal. Az egyes emberek alanyi joga saját életük biztosítására szolgál. Az élethez való jog objektív oldalából ugyanakkor az államnak nem csupán az a kötelessége következik, hogy az egyes emberek élethez való alanyi jogát ne sértse meg, és hogy annak védelméről jogalkotással és szervezési intézkedésekkel gondoskodjék, hanem ennél több. Ez a kötelesség nem merül ki az egyes emberek egyedi életvédelmében, hanem általában az emberi életet és létfeltételeit is védi. Ez utóbbi feladat minőségileg más, mint az élethez való egyéni alanyi jogok védelmének összeadása; „az emberi élet” általában – következésképp az emberi élet mint érték – a védelem tárgya. Ezért az állam objektív, intézményes életvédelmi kötelessége kiterjed a keletkezőben lévő emberi életre is, csakúgy, mint a jövendő generációk életfeltételeinek biztosítására. Ez a kötelezettség – ellentétben az élethez való alanyi joggal – nem abszolút. Ezért lehetséges, hogy vele szemben más jogokat mérlegeljenek
Az Alkotmány 54. §-ából fakadó állami életvédelmi kötelezettség önmagában nem követel törvényi szintű szabályokat. E § alapján az államnak általában, személytelenül, statisztikai sokaságként „mindenki” számára kell az élet védelméről intézményesen gondoskodnia. Közlekedési szabályokat, környezetszennyezési kibocsátási határértékeket, műszaki biztonságtechnikai előírásokat nem szükséges törvényben meghatározni, jóllehet mindezek érintik az élethez való jog objektív oldalát, az abból következő állami kötelességeket. Az ilyen szabályok csak egy adott határig védenek, azon túl viszont tudatosan kockáztatnak emberi életeket, s tudomásul veszik bizonyos számú emberi élet föláldozását társadalmi előnyök érdekében.
Mindennek értelmében az Alkotmánybíróság például az egészséges környezethez való jog sajátosságát e jog intézményvédelmi oldalának meghatározó voltában találta meg. A környezetvédelemhez való jog ezek szerint elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. A környezethez való jog az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére, beleértve a környezet elért védelme korlátozhatóságának feltételeit is. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia [28/1994. (V. 20.) AB határozat].
Egyértelműen megállapítható tehát, hogy az államot objektív intézményvédelmi, életvédelmi kötelezettség terheli a természeti katasztrófák következményeinek kezelése, káros hatásainak enyhítése, amennyiben lehetséges megelőzése vonatkozásában az ezzel összefüggő jogi szabályozás és jogintézmények kidolgozása, a közigazgatási szervezetrendszer megfelelő kialakítása és működtetése útján, a fent kifejtett alkotmánybírósági érvelésnek megfelelően.
E védelem ugyanakkor nem abszolút. Nem is lehetséges egy ilyen elvárás megfogalmazása, ebben a tekintetben más jogok mérlegelésére is lehetőség van, egyúttal az állam mindenkori gazdasági teherbíró képessége is befolyással van a védelem szintjére.

2.5. A tulajdonhoz való jog
Az Alkotmánybíróság 64/1993. (XII. 22.) AB határozata szerint a tulajdonhoz való jog az Alkotmány 13. § (1) bekezdése értelmében alapvető jog. Azonban az alkotmányi tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a polgári jogi fogalmakat. A szükséges és arányos korlátozásnak, illetve a tulajdonjog lényeges tartalmának ugyanis nincs polgári jogi megfelelője. A tulajdonjog részjogosítványai – amelyek még a polgári jog szerint sem mindig a tulajdonost, s egyes esetekben törvénynél fogva nem őt illetik – nem azonosíthatók a tulajdonhoz való jog alkotmányi védelmet élvező lényeges tartalmával. 
Az Alkotmány a tulajdonjogot mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben. Az alkotmányos védelemnek úgy kell követnie a tulajdon társadalmi szerepének változását, hogy közben ugyanezt a védelmi feladatot elláthassa. Amikor tehát az egyéni autonómia védelméről van szó, az alapjogi tulajdonvédelem kiterjed a tulajdon egykori ilyen szerepét átvevő vagyoni jogokra, illetve közjogi alapú jogosítványokra is (például társadalombiztosítási igényekre). A másik oldalról viszont, a tulajdon szociális kötöttségei a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását alkotmányosan lehetővé teszik.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a tulajdonjog korlátozásának viszonylag tág tere lehet az Alkotmány keretei között. Az Alkotmánybíróság szerint az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja, az alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése. 
Tehát közérdekből korlátozható a tulajdonhoz való jog, azonban ilyenkor vizsgálandó az arányosság kérdése, azaz az egyéni jogsérelem és a korlátozást indokoló közérdek összemérésére van szükség. Természetesen a tulajdonhoz való jog jogalkalmazás során történő korlátozásakor törvényi alapra van szükség, hiszen alapvető jogról van szó (Alkotmány 8. §.).
A katasztrófák elleni védekezés körében a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélye két irányból jelentkezik. Egyrészt az esetlegesen nem megfelelően teljesített állami védelmi kötelezettség a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélyét idézheti fel, másrészt az állami védekezés során az eljáró közigazgatási (állami) szervek korlátozhatják közérdekből a tulajdonhoz való jogot az idézett elvek alapulvételével.

3. Az ár- és belvizek által okozott katasztrófahelyzetek megelőzésére és kezelésére vonatkozó jogi szabályozás jellemzői 
Az ár- és belvizek által okozott katasztrófahelyzetek megelőzésére és kezelésére, a kártételek, következmények enyhítésére vonatkozó jogalkalmazási gyakorlat alapjául szolgáló joganyag általános jellemzői a következőkben foglalhatóak össze.
Jelentésem III. részében található a vonatkozó jogszabályok nem teljes körű listája. E főbb jogszabályok számbavételéből önmagában kiderül, hogy számos jogszabály kíséreli meg a számba jöhető élethelyzetek jogi szabályozását. A speciális élethelyzetek sokasága, amely felmerülhet az ilyen katasztrófák elleni védekezés, a következmények enyhítése során, bizonyos mértékig indokolttá teheti a jogi szabályozás összetettségét. A joganyagot megvizsgálva látható, hogy a jogi szabályozás szinte minden szintje érintett a törvényi szinttől a normatív jellegű utasításig (ebben az esetben olyan kérdések szabályozásáról van szó, amely az érintett közigazgatási szervek irányításához tartozik, azonban mégis bír a címzettek egy meghatározott köre felé normatív tartalommal és az általánosság egy magasabb szintjével). Ugyancsak megfigyelhető, hogy több szektort, a közigazgatás több területét érintő jogi szabályozásról van szó. A védekezésben és a megelőzésben érintettek a (szak)közigazgatási szervek (pl: környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok, környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőségek), a helyi, megyei önkormányzatok, a rendvédelmi szervek, a polgári védelem, és természetesen a központi közigazgatási szervek is. Ennek megfelelően a jogi szabályozás szektorálisan is többszörösen összetett. További speciális jellemző, hogy számos műszaki, vízügyi szakkérdést, adatot, jellemzőt kell jogszabály formájába átültetni, így a jogi szabályozás nagy mértékben telítődik technikai tartalommal. Ez a jogértelmezés folyamatát tovább nehezíti.
Hangsúlyozom, hogy vízügyi szakmai, technikai kérdések megítélésére nem rendelkezem hatáskörrel, kizárólag jogi szempontból vizsgálom a felmerülő problémákat. Azt azonban meg kell állapítanom, hogy a szabályozási tárgy sajátos volta indokolhatja egy bizonyos fokig a jogi szabályozás összetettségét és technikai jellegét, azonban ez a jogbiztonság elvével ilyen esetben sem kerülhet összeütközésbe, hiszen ezen a területen a jogalkalmazás aggálytalan volta különösen fontos.
Az Alkotmánybíróság 11/1992. (III. 5.) AB határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság megköveteli a jogszabályok olyan világos és egyértelmű fogalmazását, hogy mindenki, akit érint, tisztában lehessen a jogi helyzettel, ahhoz igazíthassa döntését és magatartását, s számolni tudjon a jogkövetkezményekkel. Ideértendő az is, hogy ki lehessen számítani a jogszabály szerint eljáró más jogalanyok és állami szervek magatartását. A testület 26/1992. (IV. 30.) AB határozatában pedig elvi éllel mutatott rá arra, hogy a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság – amely az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság fontos eleme – megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon. 
Az Alkotmánybíróság 1160/B/1992. AB határozatában arra is utalt, hogy a jogszabályok rögzített nyelvi formában jelennek meg. A nyelvi megfogalmazás fogalmai, kifejezései mindig általánosak. Így adott esetben mindig kérdéses lehet, hogy a konkrét történeti tényállás a jogi normában szereplő fogalom körébe tartozik-e. A jogalkalmazás általános és elvont módon megfogalmazott jogi normák konkrét, egyedi esetekre való vonatkoztatása. Ennek során minden jogszabály értelmezésre szorul még akkor is, ha annak problémamegoldó, alkotó jellege elmosódott, az értelmezési művelet más korábbi jogszabály-értelmezésekre támaszkodva rutinná vált. Azt általában a jogalkotás dönti el, hogy valamely életviszonyt szabályoz-e, és azt is, hogy ezt milyen részletességgel, mennyire esetszerűen teszi. Ez a jogszabály homályosságától, értelmezhetetlenségétől különálló kérdés. Ha egy jogszabály tényállása túl részletező, túl szűk, túlságosan eseti, az megköti a jogalkalmazót és megakadályozza, megnehezíti, hogy a jogszabály az életviszonyok szabályozásában betöltse szerepét. Ha pedig egy jogszabály törvényi tényállása túl elvont, túl általános, akkor a jogszabály rendelkezése a jogalkalmazó belátása szerint kiterjeszthető vagy leszűkíthető. Az ilyen szabály lehetőséget ad a szubjektív jogalkalmazói döntésre, a különböző jogalkalmazók eltérő gyakorlatára, a jogegység hiányára. Ez csorbítja a jogbiztonságot. A jogszabálynak ezért az életviszonyok tipikus vonásait kell figyelembe vennie.
Mindehhez járulnak azok az alkotmányossági alapvetések, amelyeket a jelentésem IV. részének 2.2. fejezetében ismertetett alkotmánybírósági határozatok fejtettek ki.
Mindezek alapján – megítélésem szerint – a vizek (árvíz és belvíz) kártételei elleni védekezésre, az ily módon előállott katasztrófahelyzetek kezelésére vonatkozó jogi szabályozás felülvizsgálatra szorul. A joganyagot lehetőség szerint egységesíteni, egyszerűsíteni és a vonatkozó jogszabályok számát lehetőség szerint csökkenteni szükséges. Különösen igaz ez a közvetlenül a katasztrófahelyzetek kezelésére vonatkozó joganyagra vonatkozóan. Az összetett szabályozási tárgy miatt a többszintű és több közigazgatási szerv hatáskörét érintő szabályozás nem küszöbölhető ki, azonban lehetőség szerint kerülni kell az ugyanazon tárgykörök párhuzamos szabályozását, az esetlegesen ugyanarra a tárgyra vonatkozó ellentétes vagy eltérő szabályozást különböző jogszabályokban. Az ugyanazon tárgykörre vonatkozó törvényt lehetőség szerint egységes szerkezetbe kell foglalni a végrehajtására szolgáló rendelet(ekk)el. Példának okáért a jelenleg hatályos szabályozás szerint árvíz által okozott katasztrófahelyzetben gyakorlatilag több párhuzamos irányítási rendszer működik. A Vgtv. 17. §-a szerint az árvíz- és belvízvédekezés országos irányítása
a) a rendkívüli védekezési készültség beálltáig a miniszter;
b) a rendkívüli védekezési készültség (veszélyhelyzet) tartama alatt a kormánybiztos;
c) különösen nagy veszély esetén (szükségállapot) – a külön jogszabály szerinti – kormánybizottság hatáskörébe tartozik.
A kormánybiztosi teendőket a miniszter látja el. A saját szervezettel védekező települések által fenntartott műveken az árvíz- és belvízvédekezés műszaki feladatait a település közigazgatási határán belül – a vízügyi igazgatási szervnek szakmai irányításával – a polgármester (Budapesten a főpolgármester) a polgármesteri (főpolgármesteri) hivatal útján látja el. Az árvíz- és belvízvédekezés, valamint a helyi vízkárelhárítás államigazgatási feladat- és hatáskörét – a külön jogszabályban meghatározottak szerint – a megyei közgyűlés elnöke, illetőleg a polgármester, fővárosban a főpolgármester látja el. A vizek kártételei elleni védekezés részletes feladatairól, módjáról és a kormánybiztos jogköréről külön Kormányrendelet szól [232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet a vizek kártételei elleni védekezés szabályairól].
A főpolgármester, a megyei közgyűlés elnöke, illetve a polgármester rendeli el az árvíz- és belvízvédekezéssel, valamint a helyi vízkárelhárítással kapcsolatos – a külön jogszabályban meghatározott államigazgatási feladatok körében – a kitelepítést, a kimenekítést, a visszatelepítést, továbbá közreműködik az ezzel kapcsolatos egyéb feladatok végrehajtásában.
A polgármester (főpolgármester) az árvíz- és belvízvédekezéssel kapcsolatos államigazgatási feladat- és hatáskörében:
a) közreműködik az árvíz- és belvízvédekezési területi bizottság jogszabályban meghatározott feladatainak végrehajtásában;
b) gondoskodik a közerők, továbbá a védekezéshez szükséges anyagok, eszközök és felszerelések összeírásáról, nyilvántartásáról, szükség szerinti mozgósításáról, továbbá a közerők általános ellátásáról;
c) megtervezi a kitelepítést, a kimenekítést, a mentést és a visszatelepítést, illetőleg ezek elrendelése esetén gondoskodik a végrehajtásról;
d) gondoskodik az élet- és vagyonbiztonság, valamint a mentés érdekében szükséges egyéb intézkedések megtételéről;
e) gondoskodik a védekezésben részt vevők egészségügyi ellátásáról, továbbá a kitelepítés, a kimenekítés, a mentés és visszatelepítés során a járványok megelőzésével és elhárításával kapcsolatos intézkedésekről, az egészségügyi államigazgatási szerv közreműködésével;
f) megteszi az árvíz és belvíz által okozott, valamint a védekezéssel kapcsolatban keletkezett károkkal összefüggésben keletkezett helyreállításhoz szükséges intézkedéseket.
A polgármester (főpolgármester) a közműves vízellátással összefüggő államigazgatási feladat- és hatáskörében – a képviselő-testület által jóváhagyott tervnek megfelelően – elrendeli a vízfogyasztás korlátozását. 
Mindezek mellett a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény (a továbbiakban: Kat.) is alkalmazandó az 1-4. §-ai értelmében. A Kat. II. fejezetében rendelkezik a katasztrófák elleni védekezés irányításáról. Ezek szerint az irányításban szerepe van a Kormánynak, a Kormányzati Koordinációs Bizottságnak [a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény végrehajtásáról szóló 179/1999. (XII. 10.) Korm. rendelet 1-6. §§], a katasztrófák elleni védekezésért felelős miniszternek, az érintett központi közigazgatási szerv vezetőjének, a megyei, fővárosi és helyi védelmi bizottságoknak [a honvédelemről szóló 2004. évi CV. törvény 55-58. §§], a polgármesternek (főpolgármesternek).
A vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet 3. §-a szerint a vízgazdálkodásért felelős miniszter szabályozza a védekezési felkészülés feladatait, irányítja a védekezési készültség időszakában a vízügyi igazgatási szervek árvíz- és belvízvédekezéssel kapcsolatos tevékenységét. Ellátja a honvédelemről szóló törvény szerinti fővárosi, megyei védelmi bizottság árvíz- és belvízvédekezéssel kapcsolatos tevékenységének szakmai irányítását. A miniszter a védekezés műszaki feladatainak országos irányítását a készültség minden fokozatában az Országos Műszaki Irányító Törzs (a továbbiakban: Törzs) útján látja el. Az egyes tárcák a védekezéssel összefüggő saját szakmai és államigazgatási feladataikat a Törzs mellett a rendészetért felelős miniszter, a helyi önkormányzatokért felelős miniszter, a katasztrófák elleni védekezésért felelős miniszter, a földügyért felelős miniszter, a honvédelemért felelős miniszter, a gazdaságpolitikáért felelős miniszter, a vízgazdálkodásért felelős miniszter, az egészségügyért felelős miniszter és az államháztartásért felelős miniszter által kinevezett állandó tárcamegbízottak koordinációjával és közreműködésével végzik. Ha a veszély leküzdése a helyi polgári erők mozgósításával nem biztosítható, a miniszter kezdeményezi a polgári védelemről, valamint a honvédelemről szóló törvény szerint – a honvédelemért felelős miniszter, a rendészetért felelős miniszter, a katasztrófák elleni védekezésért felelős miniszter útján – a honvédség és a rendvédelmi szervek közreműködését.
Eltekintve most a kormányváltással megváltozott minisztériumi struktúrától, látható, hogy igen összetett irányítási rendszerről van szó, amely többszörösen szabályozott. A kapcsolat az egyes szintek és szakterületek között ugyan részben szabályozott, azonban mindez nem segíti elő a jogalkalmazás gyors és hatékony voltát, amely ilyen esetben elengedhetetlen. Kérdéses, hogy a polgármesterek (az ő szakmai apparátusok) rendelkezik-e megfelelő szakismerettel, és a vízügyi közigazgatási szervek ilyen helyzetben képesek-e, rendelkeznek-e megfelelő kapacitással a szakmai segítség nyújtására. A polgármesterek és szakapparátusuk számára rendszeres és hatékony, ténylegesen megtartott képzésekre lenne szükség, hogy sokoldalú feladataiknak maradéktalanul eleget tudjanak tenni. A vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet 8. § (1) bekezdésének e) pontja példának okáért előírja védekezési gyakorlatok tartását a védekezésre kötelezett szerveknek. Azonban valójában az ilyen jellegű gyakorlatok száma – a rendelkezésemre álló adatok szerint – elenyésző.
Az előzőekben tárgyalt problémákra utal az EDU-KÖVIZIG jelentésem I. részének 1.2. fejezetében idézett véleménye, amely szerint az eredményes védekezés csak megfelelő vízügyi szakmai képzésben részesült személyekkel képzelhető el. Ugyanakkor a Központi Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság jelentésem I. részének 1.3. fejezetében létszámgondokról számolt be, amely miatt a vízügyi igazgatás szervei között létszám-átcsoportosításokra kellett sort keríteni. Szentgotthárd Város tájékoztatása szerint pedig bár rendszeres, de nem zökkenőmentes a kapcsolat a helyi önkormányzat és a vízügyi igazgatás között (jelentésem I. részének 1.5. fejezete). 
Megjegyzem, hogy a Vgtv. 16. § (1) bekezdése szerint a vizek kártételei elleni védelem érdekében szükséges feladatok ellátása – a védőművek építése, fejlesztése, fenntartása, üzemeltetése, valamint a védekezés – az állam, a helyi önkormányzatok, illetve a károk megelőzésében vagy elhárításában érdekeltek kötelezettsége. Tehát a helyi önkormányzat is komoly feladatokat kap ezen a területen. 
A Vgtv. 16. § (3) bekezdése alapján a vízügyi igazgatási szervezet feladata – a mezőgazdasági vízgazdálkodási célokat szolgáló vízilétesítmények kivételével – a folyók vízkárelhárítási célú szabályozása, a kettőnél több települést szolgáló vízkárelhárítási létesítmények – az árvízvédelmi fővédvonalak, vízkárelhárítási célú tározók, belvízvédelmi főművek (összességében: védművek) – építése, ezek, valamint az állam kizárólagos tulajdonában lévő védművek fenntartása és fejlesztése, továbbá azokon a védekezés ellátása. A mezőgazdasági vízgazdálkodási célokat szolgáló vízilétesítmények esetében a feladat ellátásáról a mezőgazdasági vízszolgáltatás és vízkárelhárítás feladatait ellátó miniszter gondoskodik. Míg a Vgtv. 16. § (5) bekezdése szerint a helyi önkormányzatok feladata:
a) a legfeljebb két település érdekében álló védőművek létesítése, a helyi önkormányzat tulajdonában lévő védőművek fenntartása, fejlesztése és azokon a védekezés ellátása;
b) a település belterületén a patakok, csatornák áradásai, továbbá a csapadék- és egyéb vizek által okozott kártételek megelőzése – kül- és belterületi védőművek építésével – a védőművek fenntartása, fejlesztése és azokon a védekezés ellátása;
c) a vizek kártételei elleni védelemmel összefüggő – külön jogszabályban meghatározott – feladatok ellátása.
A Vgtv. 16. § (6) bekezdése alapján pedig a vizek kártételei elleni védelem érdekében szükséges állami vagy helyi önkormányzati feladatkörbe nem tartozó tevékenységek ellátása az érdekelt tulajdonosok, illetve az ingatlant egyéb jogcímen használók feladata.
Bár a vízügyi igazgatás szakmai segítséget nyújt a helyi önkormányzatok számára, kétséges, hogy a helyi önkormányzat polgármestere és apparátusa képes-e a szakmai feladatok maradéktalan ellátására, miközben a Kat. szerinti tevékenységét is ellátja. Ugyancsak kérdéses, hogy rendelkezik-e ehhez elegendő anyagi forrással.
Az egységes irányítás érdekében célszerűnek látszik a helyi és a megyei vagy regionális (vízgyűjtő területek szerinti) szinten egy vízügyi katasztrófavédelmi szakértő személy kezébe adni az átfogó, egységes irányítást. Ez a személy a vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet 15. §-ában említett védelemvezetőnél szélesebb hatáskörben járhatna el. Így kiküszöbölhetővé válhatnának a több párhuzamosan eljáró közigazgatási vezető kommunikációjából adódó problémák.  Természetesen a polgármesterek, a megyei közgyűlés elnöke és a többi érintett személy és szervezet működésével összhangban lehetne megvalósítani az ilyen irányítási rendszert.
A jogi szabályozás jelenleg többszörös áttételeken keresztül megvalósuló kapcsolattartás kíván meg a védekezésben részt vevő szervektől, és számos hatáskört telepít testületi szervekhez, mindez a hatékony és gyors védekezést nehezítheti.
Itt szeretnék utalni az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének OBH 3969/2006. számú jelentésére, amely a 2006. augusztus 20-i tűzijáték során bekövetkezett halálesetek ügyében készült. A jelentés – többek között – megállapította, hogy az Állami Számvevőszék 2005. évben a természeti katasztrófák megelőzésére való felkészülés ellenőrzéséről készített jelentésében tett, a katasztrófavédelemben résztvevő különböző szervek együttműködésének hiányosságaira vonatkozó megállapításai 2006 novemberében, a jelentés kiadásakor is helytállóak voltak, az ÁSZ jelentésében megfogalmazott javaslatok jelentős hányada nem valósult meg.
Külön kiemelte ez a jelentés, hogy a belügyminiszter a Kat. 52. § d) pontjában kapott felhatalmazás ellenére még nem adta ki az Országos Katasztrófavédelmi Szabályzatról szóló rendeletét. Az OKF Főigazgatójának 2009. június 15-én kelt levele szerint az Országos Katasztrófavédelmi Szabályzatról szóló jogszabály tervezetét felterjesztették a tárcához, azonban a rendelkezésemre álló információk szerint a Szabályzat miniszteri rendelet formájában történő kihirdetése és hatályba léptetése még nem történt meg. Egy ilyen szabályzat kísérletet jelenthet az egységesítésre, egy egységes szabályozási rend kialakítására, amelyre a védekezésben részt vevőknek figyelemmel kell lennie. A Szabályzat rendelkezésemre bocsátott tervezete a katasztrófavédelemre felkészítő gyakorlatokra is részletes szabályokat tartalmaz, valamint lehetővé teszi a részletes szakmai szabályok normába foglalását is. Ugyanakkor kívánatos lenne a különböző speciális katasztrófahelyzetekre vonatkozó szabályozás összhangba hozása az általános katasztrófa-szabályozással. Látható, hogy a vizek kártételei elleni védekezés különös szakmai feladatokat is felvet.
Célszerű lenne a jelentésem I. részének 1.1. fejezetében az OKF Főigazgatója által megfogalmazott felvetését átültetni a gyakorlatba, és a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvényben a települések vízkárelhárítási terveinek elkészítését a kötelező önkormányzati feladatok sorába beemelni.
Utalok a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó általános szabályokról szóló 147/2010. (IV. 29.) Korm. rendeletre is, amely részben új rendelkezéseket is tartalmaz, részben módosít, és hatályon kívül helyez a „vízjog” területéhez tartozó jogszabályi rendelkezéseket, illetve egyes jogszabályok mellékleteit. Mindezt meglehetősen átláthatatlan módon teszi, és tovább bonyolítja a vonatkozó jogi szabályozás rendszerét.
Összességében megállapítható, hogy a sokszorosan tagolt jogi szabályozás és az azon alapuló egymást átfedő hatáskörrel működő különböző közigazgatási, rendvédelmi szervek, valamint helyi önkormányzatok jogalkalmazása a jogbiztonság sérelmének veszélyét idézi fel, és közvetetten a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélyét okozza, továbbá akadálya lehet annak, hogy az állam objektív intézmény(élet)védelmi kötelezettségének eleget tegyen.
Ezért a vonatkozó jogi szabályozás – tekintetbe véve az említett Országos Katasztrófavédelmi Szabályzat tervezetét is – felülvizsgálatra szorul. Át kell tekinteni a joganyagot, a szükséges egyszerűsítés és egyértelműsítés deregulációs lépéseket is magában foglalhat. Mindezt egyébként a Kat. 1. § (1) bekezdése alapelv jelleggel megfogalmazza: „A katasztrófák megelőzése és az ellenük való védekezés (a továbbiakban: katasztrófavédelem) nemzeti ügy. A védekezés egységes irányítása állami feladat.”

4. Az ár- és belvizek által okozott katasztrófahelyzetekkel kapcsolatos tájékoztatás
Habár a megkereséseimre adott válaszok szerint a médiumokon keresztül a lakosság tájékoztatása kielégítő volt, mégis az alábbi megfontolásokra ki kell térnem.  
A Kat. 1. § (2) bekezdése kinyilvánítja, hogy minden állampolgárnak, illetve személynek joga van arra, hogy megismerje a környezetében lévő katasztrófaveszélyt, elsajátítsa az irányadó védekezési szabályokat, továbbá joga és kötelessége, hogy közreműködjön a katasztrófavédelemben. 
A tájékoztatás a katasztrófavédelmi szervek számára tehát jogszabályi kötelezettség, ezért azt szakszerűen, a meteorológiai jelentésekkel egyező terminológia alkalmazásával kell a közvélemény felé folytatni. A tájékozódás kötelezettsége ugyanakkor a lakosság részéről is joggal várható el, hiszen csak az adott fenyegetés tudatában képes a polgár megfelelő módon a meteorológiai veszélyhelyzetek/katasztrófák megelőzésében, elhárításában együttműködni.
A megfelelő tájékoztatás a megelőzés érdekében is szükséges, hiszen a Vgtv. 16. § (6) bekezdése alapján a vizek kártételei elleni védelem érdekében szükséges állami vagy helyi önkormányzati feladatkörbe nem tartozó tevékenységek ellátása az érdekelt tulajdonosok, illetve az ingatlant egyéb jogcímen használók feladata. Így adott esetben a lakosságnak is közre kell működnie a védelemben. Ehhez előzetes megfelelő tájékoztatásra és a veszélyeztetett településeken gyakorlatokra van szükség.
Mindehhez megfelelő tájékoztató anyagokra van szükség, amely érthetően nyújt felvilágosítást a lakosság számára. Ugyancsak szükséges lenne lakossági védelmi kézikönyvek kiadására, ennek keretében a helyi önkormányzatok, a polgármesterek számára is kívánatos lenne ilyen aktualizált kiadványok összeállítása.
Ismét utalni szeretnék az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének OBH 3969/2006. számú jelentésére, amely a 2006. augusztus 20-i tűzijáték során bekövetkezett halálesetek ügyében készült. Ebben kiemelésre került, hogy alapos kétségek merülnek fel azzal kapcsolatban is, hogy a Kat. és a polgári védelemről szóló 1996. évi XXXVII. törvény (a továbbiakban: Pvtv.) által jelenleg szabályozott riasztás (légiriasztás, közszolgálati műsorszolgáltatók adásának megszakításával történő riasztás) a kívánt hatást érhette volna el, ugyanis ezeket – a lakosság felkészítésének hiányosságai miatt – az állampolgárok túlnyomó többsége nem is ismeri.
Annak ellenére, hogy a Kat. és Pvtv. az óvóhelyi védelem, az egyéni védőeszköz-ellátás, a lakosság riasztása, valamint a kitelepítés és befogadás általános szabályairól szóló 60/1997. (IV. 18.) Korm. rendelet, a polgári védelmi felkészítés követelményeiről szóló 13/1998. (III. 6.) BM rendelet pontosan meghatározzák a lakosság felkészítésével kapcsolatos feladatokat, és a legfontosabb követendő magatartási szabályok el is érhetők az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság honlapján, de a tűzijáték résztvevői (nézői) – feltehetőleg – a lakosságfelkészítés hiányosságai miatt nem az ilyen helyzetekben követendő magatartást tanúsították. Azt is világosan kell látni, hogy megfelelő lakosságfelkészítés esetén az állam már egy szakszerű riasztással teljesíthette volna objektív alapjogvédelmi kötelezettségét. A magyar szabályozás nem domborítja ki kellőképp – a német szakirodalomban a katasztrófavédelem harmadik pilléreként is említett – önvédelmet/önmentést, illetve az érintett állampolgárok saját személyes felelősségét sem.
Ezek a megállapítások általános jelleggel továbbra is megállnak és a jövőre nézve a fent leírt kötelezettséget róják az államra és annak szerveire.

5. A nagyvízi mederre (ártérre) vonatkozó jogi szabályozással és jogalkalmazói gyakorlattal összefüggő kérdések
A Vgtv. 1. számú mellékletének 12. a) pontja szerint nagyvízi meder: a vízfolyást vagy állóvizet magában foglaló terület, amelyet az árvíz levonulása során a víz rendszeresen elborít, míg 12. b) pontja szerint nagyvízi meder kezelés: a terület hasznosítása és használata, a terület felmérése és nyilvántartása, megóvása, őrzése, fenntartása érdekében végzett tevékenység.
A Vgtv. 33/A. §-a alapján a vízügyi hatóság jogosult – a természeti és a környezeti veszélyeztetettség megelőzése (így a nagyvízi meder vízszállító képességének megőrzése, az árvizek levezetésének biztosítása) érdekében – a nagyvízi mederben telekalakítási, illetőleg építési tilalmat elrendelni.
Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 30. § (1) bekezdése alapján vízgazdálkodással összefüggő területek:
1. a folyóvizek medre és parti sávja,
2. az állóvizek medre és parti sávja,
3. a folyóvizekben keletkezett, nyilvántartásba még nem vett szigetek,
4. a közcélú nyílt csatornák medre és parti sávja,
5. a vízbeszerzési területek (védett vízbázis),
6. a hullámterek,
7. a vízjárta, valamint a fakadó vizek által veszélyeztetett területek.
Ezeken a területeken építményt elhelyezni csak a külön jogszabályokban foglaltak szerint lehet ugyanezen Kormányrendelet 30. § (2) bekezdése szerint.
A nagyvízi medrek, a parti sávok, a vízjárta, valamint a fakadó vizek által veszélyeztetett területek használatáról és hasznosításáról, valamint a nyári gátak által védett területek értékének csökkenésével kapcsolatos eljárásról szóló 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet 5. §-a szerint a nagyvízi medret csak jogszabályban meghatározott módon szabad használni (hasznosítani). A nagyvízi meder területét a mértékadó árvízszint vagy az eddig előfordult legnagyobb árvízszint közül a magasabb jelöli ki. A nagyvízi meder rendeltetése a mederből kilépő árvizek és a jég levezetése. A nagyvízi meder – ha nem minősül védett természeti területnek – természeti területként kezelendő, ahol az árvíz biztonságos levezetésének elsődlegességét kell figyelembe venni. A nagyvízi meder rendeltetésére figyelemmel a nagyvízi mederben fekvő ingatlanok tulajdonosai (használói) a nagyvízi mederben mezőgazdasági művelést, erdőgazdálkodást vagy bármely más tevékenységet kizárólag saját kockázatukra, a környezetvédelmi, természetvédelmi és a kulturális örökségvédelmi előírások betartásával és az árvizek levezetésének akadályozása nélkül folytathatnak. A nagyvízi mederben a termőföld más célú hasznosításának megvalósításához, valamint a művelési ág megváltoztatásának megvalósításhoz az érintett folyószakasz medrének kezelője hozzájárulása szükséges. 
A nagyvízi mederben csak a meder használatával, a vízfolyás fenntartásával közvetlenül összefüggő megfigyelő, jelző állomást, a nagyvízi meder használatával összefüggő vízilétesítményt, továbbá kikötői, rév- és kompátkelőhelyi, vízirendészeti épületet, építményt szabad elhelyezni. A vízügyi szakhatósági állásfoglalások során – egyebek mellett – vizsgálni kell az építménynek az árvíz és a jég levonulására gyakorolt hatását. A magassági elhelyezés tekintetében a mértékadó árvízszint és az eddig előfordult legmagasabb árvízszint közül a magasabbat kell figyelembe venni. Az előzőek alóli kivételként a rendelkezés szerint nagyvízi mederben építmények a helyi építési szabályzat, valamint a szabályozási terv, illetőleg nagyvízi mederkezelési terv szerint elhelyezhetők. A vizek használatával közvetlenül összefüggő építmények, amelyek például a vízisportot, horgászatot szolgálják – ha a szabályzat vagy a tervek másképp nem rendelkeznek – csak abban az esetben valósíthatók meg, ha használatuk közösségi célokat szolgál. A nagyvízi mederben építmény elhelyezéséhez, építési munka folytatásához az érintett folyószakasz medrének kezelője hozzájárulása szükséges.
Egyébiránt az előző bekezdésben idézett rendelkezések, azaz a 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet 5. § (4) és (5) bekezdéseiben foglalt szabályok jogtechnikai értelemben véve hibásak, hiszen egy szűk körben a nagyvízi mederbe történő épület és építmény elhelyezést megengedő, és minden egyebet tiltó szabályt [5. § (4) bekezdés], egy olyan kivételként megfogalmazott szabály követ az 5. § (5) bekezdésében, amely a nagyvízi mederben a helyi építési szabályzat, valamint a szabályozási terv, illetőleg a nagyvízi mederkezelési terv szerint, a meder kezelőjének hozzájárulásával bármilyen építmény elhelyezését lehetővé teszi. Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 2. § 8. pontja szerint: „Építmény: építési tevékenységgel létrehozott, illetve késztermékként az építési helyszínre szállított, – rendeltetésére, szerkezeti megoldására, anyagára, készültségi fokára és kiterjedésére tekintet nélkül – minden olyan helyhez kötött műszaki alkotás, amely a terepszint, a víz vagy az azok alatti talaj, illetve azok feletti légtér megváltoztatásával, beépítésével jön létre. Az építményhez tartoznak annak rendeltetésszerű és biztonságos használatához, működéséhez, működtetéséhez szükséges alapvető műszaki és technológiai berendezések is (az építmény az épület és műtárgy gyűjtőfogalma).” Ebben fogalomban tehát benne foglaltatik a lakóépület is. 
A nagyvízi meder hasznosításának korlátozásáért és a vizek által ott okozott károkért, ideértve a nyári gátak megszüntetésével vagy védőképessége mérséklésével összefüggő károkat is, kártalanítás csak akkor igényelhető, ha a nagyvízi meder hasznosítása, beépítése, betelepítése, nem volt jogellenes, és a kártalanítást jogszabály nem korlátozta, vagy nem zárta ki. A földrészlet használatára vonatkozó, a földrészlet tulajdonosa és használója között kötött szerződésben fel kell tüntetni azt a tényt, hogy a földrészlet nagyvízi mederben fekszik.
Ugyanezen Kormányrendelet 10. §-a szerint a nagyvízi meder jogellenes használata, hasznosítása esetén a védekezésért felelős kezdeményezi a felügyelőségnél a jogszerű állapot helyreállítására irányuló eljárás megindítását. Jogellenes használatnak, hasznosításnak minősül különösen, ha a vízszállító képesség a használati korlátozások be nem tartása, illetve a vízszállító képesség figyelembevételével meghatározott művelési módtól eltérő használat miatt csökken. A felügyelőség ezek alapján kötelezi az ingatlan tulajdonosát, illetve egyéb jogcímen használóját a jogszabályoknak megfelelő állapot helyreállítására és folyamatos fenntartására, vagy megkeresi a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságot a szükséges intézkedések megtétele érdekében. Ha az érintett a határozatában foglalt kötelezésnek az ott előírt határidőn belül nem tesz eleget, a szükséges munkálatok elvégzéséről a hatóság a védekezésért felelős bevonásával gondoskodik.
Az Étv. 9. § (2) bekezdésének c) pontja és 9. § (3) bekezdése, valamint az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 5. §-a és 3. számú mellékletének 2. pontja alapján az illetékes környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség a településrendezési és helyi építési szabályzatok véleményezési eljárásban szakvéleményt ad a vízügyi kérdésekkel összefüggésben. A településrendezési és helyi építési szabályzatok módosítása esetén szűk körben mellőzhető ez a véleménykérési eljárás az Étv. 9/A §-a alapján.
Az építésügyi hatósági eljárásokról és az építésügyi hatósági ellenőrzésről szóló 193/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 6. §-ának (1) bekezdése szerint a Kormány az építésügyi hatóságnak az ugyanezen Kormányrendelet 5. melléklete szerinti első- és másodfokú építésügyi hatósági eljárásaiban, az 5. mellékletben meghatározott feltételek esetén és szakkérdésben, az 5. melléklet szerinti hatóságokat szakhatóságként jelöli ki. Az ügyfélnek az eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére a szakhatóságként kijelölt hatóság előzetes szakhatósági állásfoglalást ad ki.
Ezek szerint az alábbi esetben és építési hatósági engedélyek vonatkozásában szakhatóságként jár el a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség az I. fokú, míg az Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség a II. fokú eljárásban: 
8.5	Ha az építési tevékenység, illetve az építményben folytatott tevékenység nem környezeti hatásvizsgálat, vagy nem egységes környezethasználati engedély köteles, és arra parti sávban, nagyvízi-mederben kerül sor.	Jogszabályban foglalt követelmények alapján annak elbírálása, hogy az építési tevékenység az árvíz és a jég levonulására, a mederfenntartásra milyen hatást gyakorol.	a) elvi építési engedély,
b) építési engedély,
c) összevont építésügyi hatósági engedély,
d) bontási engedély,
e) használatbavételi engedély,
f) fennmaradási engedély	környezet-
védelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség	Országos Környezet-
védelmi, Természet-
védelmi és Vízügyi Főfelügyelőség	

A 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet 11. és 12. §-ai szerint az árvízvédelmi töltések mentesített oldalán lévő, az árvízi víznyomás miatt felszínre törő fakadó és szivárgó vizek által veszélyeztetett területen mezőgazdasági használat, hasznosítás csak a tulajdonos (használó) saját felelősségére (kockázatára) történhet. A terület adottságaiból eredő esetleges károkért kártalanítás nem jár. A fakadó és szivárgó vizek által veszélyeztetett területeket – külön jogszabály szerint – a településszerkezeti tervben, illetve a helyi építési szabályzatban a felügyelőség, illetve fenntartó javaslata alapján kell feltüntetni. A fakadó és szivárgó vizek által veszélyeztetett területekre vonatkozó korlátozásokat, tilalmakat – külön jogszabály szerint – a helyi építési szabályzatban, szabályozási tervben kell megállapítani az arra illetékes vízügyi, környezetvédelmi, továbbá természetvédelmi szervek és az árvízvédelmi töltés fenntartójának véleménye alapján. A természeti környezet veszélyeztetettségének megelőzése érdekében a fakadó és szivárgó vizek által veszélyeztetett területekre – külön jogszabály szerint – építési tilalom rendelhető el. A vízjárta területekre e rendelkezéseket kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy az ilyen területeket a településrendezési tervekben és a helyi építési szabályzatban – a terület felhasználását veszélyeztető körülményekkel együtt – szintén fel kell tüntetni.
E Kormányrendelet 1. §-ának 1. pontja alapján fakadó vizes területek: az árvízvédelmi töltés (fal) mentett oldalán lévő, olyan mélyfekvésű területek, amelyeken az árvízi víznyomás hatására szivárgó víz jut a felszínre és különböző nagyságú és időtartamú vízborítást okoz; 13. pontja szerint pedig vízjárta területek: időszakosan elöntésre kerülő vagy vízzel telített talajú területek, így különösen:
a) a síkvidéki erek, semlyékek, vagyis az olyan terepmélyedések, amelyek a területet érintő vízszabályozás, vízrendezés előtt rendszeresen, a szabályozást követően pedig időszakosan vízzel borítottak,
b) a természetes állóvizek feltöltődése során kialakult vizenyős, mocsaras területek, amelyek felületének túlnyomó részét növényzet borítja, de a talaj tartósan vízzel telített,
c) a dombvidéki patakok, állandó vagy időszakos vízfolyások, völgyek, vízmosások által érintett olyan területek, amelyekre az időszakos elöntés jellemző,
d) a folyók elhagyott „ősmedrei”, vagyis a folyókat kísérő, a jelenlegi medertől távolabb elhelyezkedő olyan vonulatok, terepmélyedések, amelyek eredete (származása) a folyó egykori medrére vezethető vissza.
A jogszabályok alapján tehát megállapítható, hogy nagyvízi meder vonatkozásában, illetve egyéb a vizek kártételei által veszélyeztetett területek tekintetében a vízügyi hatóságnak – a fentiek szerinti – szakvélemény-adási kötelezettsége van a helyi építési szabályzat megalkotásának folyamatában, míg szakhatósági állásfoglalás kiadási kötelezettsége az építésügyi hatósági eljárásokban.
Egyúttal az is megállapítható, hogy a vonatkozó jogi szabályozás rendkívül összetett és bonyolult (a parti sávokra a fentieken túl, további szabályok vonatkoznak).
A KvVM jelentésem I. részének 2.2. fejezetében idézett szakvéleménye szerint a nagyvízi meder elsődleges szerepe az árvizek biztonságos levonulásának biztosítása. A hullámtéren álló építmények azonban akadályozzák az árhullám biztonságos levonulását, és ezzel növelik az árvízszinteket, az árvízi károk bekövetkezésének kockázatát. Ezért nagyon fontos, hogy ezeken a területeken ne történjenek olyan beavatkozások, amelyek növelik az árvízveszélyt, azaz ne kerüljenek oda a nagyvíz lefolyását akadályozó építmények, és a területeket olyan módon használják, hogy az ne akadályozza az árvizek levonulását. Nagyvízi mederben építmények a helyi építési szabályzat, valamint a szabályozási terv, illetőleg a nagyvízi mederkezelési terv szerint helyezhetők el. A vizek használatával közvetlenül összefüggő építmények, amelyek például a vízisportot, horgászatot szolgálják – ha a szabályzat vagy a tervek másképp nem rendelkeznek – csak abban az esetben helyezhetők el az érintett területen, ha használatuk közösségi célokat szolgál.
A hullámtérben, nagyvízi mederben tehát szigorú feltételek betartása mellett lehet építményt elhelyezni. Az építési engedélyezési eljárás során az építésügyi hatságnak be kell vonni szakhatóságként a vízügyi hátóságot (környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség). Erre számos esetben nem kerül sor, ezért kerülhettek kiadásra a jogszabályi intézkedések ellenére építési engedélyek. Előfordul az is, hogy az érintett önkormányzat a kérdéses területre nem rendelkezik rendezési tervvel (amely meghatározná az építési engedélyezés feltételeit), illetve számos esetben engedély nélkül épültek ingatlanok, melyekhez az építésügyi hatóság a megvalósítást követően a jogellenes helyzet feloldása érdekében fennmaradási engedélyt ad/adott. .
Az ingatlanok építésénél elengedhetetlen a hatályos jogszabályi előírásoknak megfelelő engedélyezési eljárások lefolytatása, melynek során mind a területileg illetékes, vízügyi vagyonkezelő szervezet, a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóság (KÖVIZIG-ek) szakvéleményének, mind a vízügyi hatóság szakhatósági állásfoglalásának beszerzése szükséges.
Előzőekre tekintettet indult el és jelenleg is zajlik egy több szakaszból álló intézkedéssorozat, a nagyvízi meder kijelölés és ingatlan-nyilvántartási feljegyzés folyamata, egyben megkezdődtek a nagyvízi mederkezelési tervek elkészítésének munkái. Ezek feladata, hogy a legveszélyeztetettebb területek és közvetve az érintett ingatlanok meghatározása, egyben ezen területek hasznosítási feltételeinek meghatározása megtörténjen. Általánosságban a hullámtéri szűkületek, illetve az árvízi levezető sávokkal érintett területeken lévő ingatlanok a legveszélyeztetettebbek.
A nagyvízi mederkezelési terv a jövőben – szemben a mostani általános tiltással – a szándékok szerint lehetővé teszi majd olyan fejlesztések megvalósítását is a hullámtérben, amelyek az árvizek biztonságos levezetését nem akadályozzák. (Hullámtér: a folyók, vízfolyások partvonala és az árvédelmi fővédvonal közötti terület).
Megítélésem szerint csak akkor lehetséges pontosan meghatározni, hogy mely ingatlanok tekinthetők a nagyvízi meder (ártér) területén fekvő ingatlannak, ha a miniszteri levélben említett nagyvízi meder kijelölési és az ingatlan-nyilvántartásban történő feljegyzés folyamata megfelelő módon lezárul, hiszen így a közhitelesnek tekintendő és nyilvános nyilvántartásból egyértelműen megállapítható lesz az érintett ingatlanok köre. Figyelembe kell venni ennek során az árvízszintek változását, illetve jövőben feltehető változását is!
Feltehető, hogy – amint ez a miniszter leveléből is kiderült – a helyi önkormányzatok mint építésügyi hatóságok, több esetben jogszabályellenesen adtak ki különböző hatósági építésügyi engedélyeket.
Álláspontom szerint nagyvízi mederbe lakóingatlanra, lakóépületre semmilyen építésügyi hatósági engedély nem adható ki a továbbiakban, ilyen területen lakóépület nem helyezhető el, ezt az eljáró építésügyi és a szakhatósági állásfoglalásokat kiadó vízügyi hatóságoknak szem előtt kell tartaniuk. Amennyiben a nagyvízi mederkijelölés a fentiek szerint teljes körűen lezárult, akkor az érintett ingatlanokra nézve törvény erejével meg kell tiltani a lakóépületek létesítését e területeken. Ugyancsak tiltani kell az olyan nem lakás céljára szolgáló épületek, építmények létesítését, amelyek nem egyeztethetők össze e területek elsődleges funkciójával, az árvizek biztonságos levonulásának biztosításával. Meglátásom szerint az érintett területek nagyfokú beépítése mindenképpen kerülendő, ugyanis az a józanésszel is ellentmondásban állónak látszik, különösen a megváltozott időjárási viszonyok, a rendszeressé váló nagymértékű esőzések, és az ezek nyomában járó ár- és belvízi katasztrófák miatt.
A Vgtv. 6/A §-a alapján például a vízügyi hatóság nagyvízi meder tekintetében maga is elrendelhet építési tilalmat, azonban nem derül ki, hogy ez a hatásköre milyen viszonyban áll a helyi építési szabályzatokat véleményező hatáskörével, illetve kérdéses, hogy ha a nagyvízi medreknek ilyen jelentősége van az árvizek levezetésében, akkor miképpen merülhet fel egyáltalán bármiféle beépítésük?
Jelenleg a jogi szabályozás hiányosságai, bonyolultsága és ellentmondásossága, továbbá az ezen alapuló építésügyi hatósági engedélyezési gyakorlat miatt a jogbiztonság sérelmének veszélyét állapítom meg a fent kifejtettek alapján.

6. Összegzés
Az általánosan elfogadott szakmai álláspont szerint a megváltozott időjárási viszonyok miatt az eddig ismert veszélyhelyzetek gyakoribb és/vagy súlyosabb változatain túl, olyan új típusú veszélyhelyzetek is megjelenhetnek, amelyeket eddig Magyarországon alig vagy egyáltalán nem tapasztaltak (pl. tornádók). E jelenségek keretében az eddigi vízügyi tapasztalatokat és felkészülést meghaladó mértékű áradások is rendszeres előfordulnak. (dr. Papp Antal: A klímaváltozás katasztrófavédelmi feladataival összefüggő gazdaságossági, hatékonysági, műszaki fejlesztési vizsgálatok. (http://www.vedelem.hu/letoltes/tanulmany/tan176.pdf) 1-2. o.)
Ezért kiemelkedő figyelmet kell fordítani e helyzetek megelőzésére és kezelésére. Vizsgálatom arra terjedt ki, hogy a hatályos magyar jogrendszer és az annak alapján működő állami intézményrendszer képes-e eleget tenni az alkotmányos életvédelmi kötelezettségnek. Nem volt – és nem is lehetett – célom az estleges személyi felelősségek feltárása és megállapítása vagy az egyes károsultak alanyi jogsérelmeinek és esetleges kártérítési igényeinek elbírálása. Az előbbi munkajogi, az utóbbi polgári jogi kérdés, az esetleges ilyen jogviták pedig kizárólag bírósági útra tartoznak. Az ombudsmani vizsgálat kizárólag az alkotmányos jogvédelem céljait szolgálja, az Alkotmány rendelkezései és azok Alkotmánybíróság általi értelmezése alapján.
Az Alkotmánybíróság 12/2001. (V. 14.) AB határozatában kifejtette, hogy az állampolgárok jogainak védelme valamennyi állami szerv feladata. Az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerint az állam (minden egyes állami szerv) elsőrendű kötelessége az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogainak tiszteletben tartása és védelme. Az Alkotmány 8. §-a és 19. § (3) bekezdés b) pontja alapján az Országgyűlés köteles megalkotni az alapjogok érvényesüléséhez szükséges törvényeket. Az Alkotmány 35. § (1) bekezdés a) pontja a Kormány tekintetében fogalmazza meg az állampolgárok jogainak védelmét, és biztosítását.
Az Alkotmánybíróság határozata értelmében tehát az állampolgári jogok védelme általános, valamennyi alkotmányos szervre irányadó rendelkezés, amelyet a különböző államhatalmi ágak, az állam különböző szervezetei feladat-és hatáskörükbe tartozó módon, de egymással együttműködve, együttesen látnak el.

A vizsgálatom során nyert tapasztalataim alapján a következőket állapítottam meg:
6.1. A sokszorosan tagolt jogi szabályozás és az azon alapuló egymást átfedő hatáskörrel működő különböző közigazgatási, rendvédelmi szervek, valamint helyi önkormányzatok jogalkalmazása a jogbiztonság sérelmének veszélyét idézi elő és közvetetten a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélyét hordozza, továbbá akadályozza, hogy az állam objektív intézmény(élet)védelmi kötelezettségének eleget tegyen.
6.2. A tájékoztatás a katasztrófavédelmi szervek számára jogszabályi kötelezettség, ezért azt szakszerűen, a meteorológiai jelentésekkel egyező terminológia alkalmazásával kell a közvélemény felé megadni. A tájékozódás ugyanakkor a lakosság részéről is elvárható, hiszen csak az adott fenyegetés tudatában képes az érintett megfelelő módon, a meteorológiai veszélyhelyzetek/katasztrófák megelőzésében, elhárításában együttműködni. Szükséges azonban a vonatkozó joganyag egységesítése és kiegészítése. Ugyancsak szükség lenne védelmi kézikönyvek kiadására – és azok tartalmának folyamatos aktualizálására – országos és helyi szinten egyaránt. A megfelelő képzés és az ezen alapuló szakmai – és lakossági – gyakorlatok, különösen a veszélyeztetett területeken, szintén elengedhetetlenek. Mindezek hiánya úgyszintén a jogbiztonság sérelmének veszélyét idézi elő és közvetetten a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélyét hordozza, továbbá akadályozza, hogy az állam objektív intézmény(élet)védelmi kötelezettségének eleget tegyen.
6.3. A nagyvízi mederre, az ott fekvő ingatlanokra történő építések építésügyi hatósági engedélyezésére vonatkozó jelenleg hatályos jogi szabályozás hiányosságai, bonyolultsága és bizonyos tekintetben ellentmondásossága, továbbá az ezen alapuló építésügyi hatósági engedélyezési gyakorlat miatt – különös tekintettel arra, hogy a nagyvízi mederkijelölés eljárása még folyamatban van – a jogbiztonság sérelmének veszélyét állapítom meg. 
6.4. Az árvízi és belvízi katasztrófák esetén a védekezésnek nem lehet anyagi akadálya, a megelőzéssel azonban hosszabb távon a bekövetkező katasztrófák visszaszorulásával, a védekezésre fordítandó összeg is csökken. Ezért átfogó árvíz és belvíz elleni védekezési koncepcióra, tervszerűen, a megváltozott időjárási viszonyokhoz illeszkedő védműrendszer kiépítésére van szükség. A katasztrófavédelem területén szintén ilyen kötelezettség állapítható meg.

Intézkedéseim
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztert, hogy a Vidékfejlesztési Miniszterrel és a Belügyminiszterrel együttműködésben,
– annak egyszerűsítése, egységesítése és egyértelműsítése érdekében vizsgálják felül az árvíz és belvíz által okozott katasztrófák kezelésével, elhárításával és megelőzésével, a vizek kártételei elleni védekezéssel összefüggő komplex joganyagot. A dereguláció során vizsgálják meg azt is, hogy a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvényben a települések vízkár-elhárítási terveinek elkészítése a kötelező önkormányzati feladatok körébe sorolható-e.
– tekintsék át a jogi szabályozást abból a szempontból is, hogy a jogszabályok megfelelően rendezik-e a katasztrófa sújtotta területté nyilvánítás feltételeit. 
– vizsgálják felül a nagyvízi meder által érintett (ártéri) területen található ingatlanokra vonatkozó építésügyi hatósági engedélyezésre vonatkozó jogi szabályozást, és az eljáró hatóságok (építésügyi és vízügyi hatóságok) gyakorlatát.
– vizsgálják meg, hogy milyen módon gyorsítható fel és vihető végig a nagyvízi meder kijelölési és ingatlan-nyilvántartási feljegyzési eljárása, a nagyvízi mederkezelési tervek elkészítése, annak érdekében, hogy az érintett ingatlanok egyértelműen azonosíthatók legyenek, térjenek ki arra is, hogy az annak során a nagyvízi mederhez tartozóvá újonnan váló ingatlanok tulajdonosai jogosultak lehetnek-e kártalanításra.
– dolgozzanak ki átfogó koncepciót a települések vezetői és a lakosság katasztrófavédelmi – külön hangsúlyokkal az árvíz vagy belvíz által veszélyeztetett területeken élők – tájékoztatása, képzése és felkészítése érdekében. 
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Vidékfejlesztési Minisztert, hogy fontolja meg egy új, átfogó árvíz és belvíz elleni védekezési koncepció kidolgozásának kezdeményezését.

Budapest, 2010. június 28.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.