Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 747/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Somosi György
dr. Szabó-Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
A panaszos elhunyt édesanyjának és egy magas rangú katonatisztnek egy időben lezajlott temetésével kapcsolatban kérte a vizsgálatomat. Arról tájékoztatott, hogy a katonai vezető temetését napokkal azután kezdték el szervezni, mint ahogy a panaszos megrendelte hozzátartozója temetését. A különleges forgalomirányításról és az egyéb biztonsági intézkedések alkalmazásáról nem tájékoztatták, ezért a hozzátartozóknak nehézséget okozott, hogy a búcsúztatás kezdetére a helyszínre érkezzenek.
Az emberi méltóságból levezethető kegyeleti joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam és tájékoztatást kértem a Budapesti Temetkezési Intézet Zrt. (BTI) vezérigazgatójától, a honvédelmi minisztertől valamint a katonai temetést megrendelő MH Kelet-magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokságtól.

Az érintett alkotmányos jog
– Az emberi méltósághoz való jogból levezetett kegyeleti jog [Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.]

Alkalmazott jogszabályok
A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény (Tv.)
A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról szóló 145/1999. (X. 1.) Korm. rendelet (Vhr.)

A megállapított tényállás
A panaszos édesanyja 2009. június 15-én hunyt el, búcsúztatását  2009. június 17-én rendelték meg a Rákoskeresztúri  Újköztemetőben, 2009. július 2. 10 óra 30 percre. A temetés helyszíne a szóró parcella volt.
A beadvány szerint a panaszos és hozzátartozói a temetés napján 9.45-kor a Sírkert utcában voltak személygépkocsival, közel a temető főbejáratához, ahonnan a szóró parcelláig való eljutás néhány perc. Ekkor szembesültek azzal, hogy a forgalmat katonai rendészek irányítják, így a temető területére is csak húsz perc alatt sikerült behajtaniuk. A szóró parcellához vezető utat, illetve a temetői főútvonalat is lezárták, mivel – mint később kiderült – a katonai vezető temetésére érkezők járművei, illetve buszok számára tartották fenn a helyeket. Nem volt lehetőségük arra sem, hogy a bejárat közelében leparkoljanak és gyalog közelítsék meg a szóró parcellát, mert a forgalomirányítók fellépése ezt nem tette lehetővé. A katonai rendészek olyan keskeny mellékutakra terelték a forgalmat, ahol a haladás szinte lehetetlen volt a parkoló autók, a szembejövő forgalom, illetve az éppen zajló temetés miatt. A búcsúztatás kezdetére épphogy megérkező hozzátartozóknak a temetés előtti adminisztrációra is alig maradt idejük, illetve néhány idős, beteg rokonnak a temető bejáratától a szóró parcelláig sietni kellett, mert ők már a temető területére sem tudtak gépkocsival bejutni.
A BTI vezérigazgatója arról tájékoztatott, hogy a búcsúztatások előtt, általában már a temetés megrendelésekor a megrendelő megkeresi a temető igazgatóját és közösen, a temetőkben biztonsági szolgálatot ellátó T.O.M. Controll 2001. Zrt. képviselőivel egyeztetést folytatnak, ami kiterjed azokra az információkra (jelenlévők várható létszáma, média megjelenése, védett személyek részvétele), amelyek alapján eldöntik, milyen intézkedések szükségesek a szertartás zavartalan lebonyolítása érdekében. A válasz szerint, ebben az esetben ez az egyeztetés nem történt meg: „a temetést megrendelő Magyar Honvédség Kelet-magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság sem a szertartás megrendelésekor, sem pedig azt követően nem jelezte felénk, hogy az elhunyt magas szintű személy és ebből kifolyólag további egyeztetés szükséges a szertartás lebonyolításához. Arról sem tájékoztattak minket, hogy a búcsúztatáson magas rangú állami vezetők is részt fognak venni.” A vezérigazgató érthetetlennek nevezte az egyeztetés elmaradását és megdöbbenésének adott hangot, amiért a Honvédség a Részvénytársaság tulajdonát képező területen forgalomelterelést, forgalomelzárást végzett a tudtuk nélkül. Értetlenségét fejezte ki amiatt is, hogy az állami vezetők érkezésekor miért kellett lezárni a forgalmat, mert a korábbi gyakorlatnak megfelelően a kiemelten védett személyeket nem a főbejáraton, hanem a II. kapun keresztül szállították a szertartás helyszínére. A vezérigazgató tájékoztatott arról is, hogy magas rangú tisztviselők, közéleti személyek búcsúztatása és temetése esetén a szervezést úgy intézik, hogy annak időpontja, időtartama ne essen egybe más személyek búcsúztatásával. Ilyen temetéseknél az időpont lefoglalásával egyidejűleg jelzik a munkatársaknak, hogy abban az időszakban más szertartásra ne adjanak ki engedélyt. Megjegyzem, hogy ez a körültekintő ügyintézés olyan formában is elvárható, hogy kiemelt temetésre se adjanak olyan időpontot, amire más szertartás korábban már kapott.
A honvédelmi miniszter – aki kérte, hogy válaszát mindkét megkeresett honvédelmi szerv közös válaszaként értékeljem – arról tájékoztatott, hogy évente 650-700 temetést szerveznek, közülük 20-25 kiemelt személyé. A szertartások előkészítése során jó együttműködés alakult ki a hadkiegészítő parancsnokságok és a temetők fenntartói között. A miniszter arról is értesített, hogy „a kegyeleti szertartás előkészítését a hatályos jogszabályok és az évtizedek alatt kialakult eljárási rend szerint végezték az arra kijelölt illetékesek. A temetés előtt a családdal és az Újköztemetővel, az érintett szervekkel való előzetes egyeztetés után 2009. június 24-én ülésezett a HM Központi Kegyeleti Bizottsága, ahol részleteiben meghatározták a temetéssel kapcsolatos feladatokat.” A temetést még aznap megrendelték és a temető vezetőivel egyeztették a helyszíni bejárás időpontját, amelyre 2009. június 29-én 13:00 órakor került sor. „A helyszíni bejáráson a temető részéről (…) az Újközetmető igazgatója és munkatársai, a honvédség képviseletében (…) az MH Támogató Dandár Helyőrség Támogató Parancsnokság parancsnoka, (…) az MH Kelet-magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság kegyeleti tisztje, az MK Katonai Biztonsági Hivatal részéről pedig (…) személyzeti vezető és a temetés kapcsán érintett segítőik vettek részt. A bejárás során – az adott helyszíneken – a kegyeleti szertartás megtartásának minden egyes mozzanatát részletesen egyeztették.”

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A temetkezési szolgáltató közszolgáltatónak minősül, ezért a BTI eljárásának vizsgálata ombudsmani hatáskörbe tartozik, az MH Kelet-magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság ugyanakkor a temetés megrendelésekor nem hatóságként járt el, ezért vizsgálatát az Obtv. kizárja.
II. Az ügy érdeme tekintetében
A panaszos édesanyjának búcsúztatását 2009. június 17-én rendelték meg, a katonai vezető 2009. június 21-én hunyt el, így értelemszerűen temetése szervezésének megkezdésére a panaszos édesanyja temetésének megrendelését követően került sor.
A minden embert megillető emberi méltósághoz való jogból levezethető kegyeleti jog a meghalt személy emlékének, jóhírnevének megsértése esetén a hozzátartozóknak, illetve annak a személynek a jogát jelenti, akit az elhunyt végrendeleti juttatásban részesített. (…) a kegyeleti jog a túlélők személyiségi joga, mely a holtak emlékének megőrzéséhez, az elhunyt iránti érzéseik tiszteletéhez fűződik. (…) A hazai bírósági gyakorlat a kegyeleti jog sérelmét többek között olyan esetekben állapította meg, mint a sírhelyek szándékos megrongálása, a síremlék jellegének engedély nélküli megváltoztatása, a halott eltemetésével való késlekedés, a temetés méltatlan körülmények között történő lebonyolítása, a holtak méltatlan körülmények közötti tárolása a kórházakban, a sírhely jogosulatlan megszüntetése a temetőt kezelő szervezet által, olyan fényképnek napilapban való közzététele, amely az egyedileg azonosítható halottat, boncolás utáni kiszolgáltatott helyzetében, megalázó körülmények között, szánalmat keltő testi állapotban mutatja be stb. [997/B/2005. AB határozat]
A halott emlékének megóvásában és a hozzátartozóknak a halál miatti gyászában a temetésnek meghatározó jelentősége van. (…) A temetés méltatlan körülmények között történt lebonyolítása ezért a halott emlékét és a hozzátartozók kegyeleti jogát sérti. (…) A közfelfogás szerint a tisztességes eltemetés alapvető követelménye, hogy a temetés helyszíne rendezett, a sírhely pedig a gyászolók részéről megközelíthető legyen. (BH 1997. 525.)
A Tv. 1. § (1) bekezdése szerint a tisztességes és méltó temetés, valamint a halottak nyughelye előtt a tiszteletadás joga mindenkit megillet. A 16. § l) pontja értelmében a temető üzemeltetője szervezési intézkedésekkel elősegíti a temetés zökkenőmentes lefolytatását.
A temetés zavartalan lebonyolítása kegyeleti célokat szolgál. A temetés nem csupán a szűk értelemben vett szertartást, hanem időben annál többet jelent: a zavartalanságnak a megérkezés, felkészülés majd távozás alatt is érvényesülnie kell. Az elhunyt utolsó útjára kísérése fájdalmas és megismételhetetlen esemény, joggal várható el, hogy külső zavarástól mentesen történhessen. A gyászolók emlékében ez a kép nem változhat, az esetleges mulasztások utólag már nem tehetők jóvá. A temetőbe való bejutás és a ravatalozó vagy a parcella megközelítésének nehézségei, a gyászolók elterelése sérti a kegyeleti érzést. Ehhez kapcsolódóan megjegyzem, hogy a Vhr. a temetői munkavégzést ahhoz a feltételhez köti, hogy az ne sértse a hozzátartozók és a látogatók kegyeleti érzéseit, ne akadályozza az elhunyt elbúcsúztatását, a munkavégzéssel keletkezett hang vagy egyéb hatás ne zavarja a szertartást.
Állami vezetők, művészek, sportolók temetésekor gyakori, hogy nagyszámú gyászoló érkezik a búcsúztatásra. Ilyen esetben a szervezés még nagyobb körültekintést igényel, ugyanis várható, hogy jóval a meghirdetett időpont előtt, illetve a búcsúztatás után is még hosszabb ideig a szokásosnál nagyobb lesz a forgalom a temetőben és környékén, ami azzal járhat, hogy a további aznapi temetésekre érkezők csak nehezebben tudják megközelíteni a ravatalozót és a sírt. Nem kétséges, hogy ilyen temetések alkalmával még körültekintőbb szervezés és az érintettek fokozott együttműködése szükséges. Ezen túl elvárható az is, hogy az üzemeltető az utóbb tudomására jutott, a korábban már megrendelt temetéseket érintő körülményekről értesítse az érintetteket.
A megkereséseimre adott válaszokban ellentmondás van abban a tekintetben, hogy történt-e és milyen tartalmú egyeztetés az üzemeltető és a honvédség szervei között. A BTI arról értesített, hogy nem történt egyeztetés, a miniszter ugyanakkor annak pontos időpontját és az azon részt vevő személyeket is megnevezte. Az egyeztetés megtörténtét az utóbb, rövid úton megkeresett MH Kelet-magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság valamint a Toborzó és Érdekvédelmi Központ Budapest parancsnoka egyaránt megerősítette. Az Újköztemető élén időközben változás történt, a jelenlegi igazgató az egyeztetéssel kapcsolatos ellentmondás tekintetében érdemben nem tudott nyilatkozni.
Az ellentmondás tisztázása az érintettek feladata. A panaszosnak a temetés körülményeiről írt állításait a megkeresett szervek nem cáfoltak, a miniszter a körülmények miatt sajnálatát fejezte ki, a BTI vezérigazgatója pedig a panaszt jogosnak tartja. A fentiekre tekintettel megállapítható az emberi méltóságból levezethető kegyeleti joggal összefüggő visszásság.

Intézkedésem
Tekintettel arra, hogy a visszásság orvoslására nincs lehetőség, ajánlással nem élek, azonban felkérem a Budapesti Temetkezési Intézet vezérigazgatóját, hogy a jövőben a hasonló esetek elkerülése érdekében a kiemelt temetéseknél fokozott körültekintéssel járjanak el.

Budapest, 2010. április

Prof. Dr. Szabó Máté sk.