Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 433/2010. számú ügyben
(Kapcsolódó ügyek: AJB-1658/2010, AJB-1754/2010, AJB-4670/2009, AJB-1182/2010, AJB-1893/2010, AJB-2291/2010, AJB-2367/2010, AJB-3844/2009)

Előadó: dr. Bácskai Krisztina
dr. Varga Éva Csilla
Az eljárás megindítása
2008-ban a gyermekek jogainak érvényesülését feltáró, megbízatásom egészén átívelő alapjogi projektet indítottam, amelynek célja a gyermeki jogokkal kapcsolatban felmerült visszásságok feltérképezése, fókuszba helyezése, de elsősorban a gyermeki jogok érvényesülésének elősegítése. A gyermekvédelmi törvény felhatalmazása alapján gyermekjogi ombudsmanként eljáró országgyűlési biztosként 2011-ben tovább folytattam gyermekjogi projektemet, amelynek során a gyermekek legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülését állítottam vizsgálataim középpontjába.
A 2011-ben indított egészségügyi projekt keretében kiemelt figyelmet fordítok az egészségügyi intézményrendszer működésének alapjogi aspektusú kontrolljára. A két fenti program metszete egy sajátos aspektusú, mindkét területhez egyaránt tartozó vizsgálati kört eredményezett. Tekintettel a vizsgált panaszügyek tényállásának hasonlóságára, az autizmussal1 és az egyéb fogyatékossággal élő személyek helyzetével kapcsolatos általános jellegű megállapításaimat és intézkedési javaslataimat a fenti projektek keretében egy átfogó jelentésben foglaltam össze.
A 2009 óta folyamatosan, emelkedő számban érkeznek a Hivatalomhoz olyan panaszbeadványok amelyek a fogyatékossággal élők egészségügyi ellátásával kapcsolatos kifogásokról, sérelmekről számolnak be, ezek közül több az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek egészségügyi ellátásával kapcsolatos problémákat vet(ett) fel. A panaszosok sérelmezték, hogy a kórházi ellátás során nem megoldott a szülő vagy más segítő elhelyezése, hiányosak az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek ellátásának személyi, tárgyi feltételei. Problémát jelent továbbá az autizmussal és egyéb fogyatékossággal kapcsolatos kommunikációra, bánásmódra vonatkozó ismeretek hiánya az ellátó személyzet részéről, valamint a korai diagnózis hiánya, a várakozás hossza, a vizit lefolyása. A beadványokban külön is kiemelték, hogy a fogyatékossággal élő gyermekek, különösen pedig a felnőttek fogászati ellátása megoldatlan. Sérelmezték továbbá a pszichiátriai fekvőbeteg-ellátás hiányát, az ellátás során tapasztalt bánásmódot.
A panaszokban felvetett problémák alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (2) bekezdése értelmében hivatalból, átfogó vizsgálatot indítottam, különös figyelemmel arra, hogy a fenti körülményekkel összefüggésben felmerült több, az Alkotmányban deklarált alapjoggal kapcsolatos visszásság gyanúja. 
A vizsgálat megindításával egyidejűleg, az Obtv. 18. § (2) és (4) bekezdése alapján részletes tájékoztatást kértem, 
-	az NEFMI egészségügyi és oktatási államtitkáraitól;
-	az Országos Egészségbiztosítási Pénztár főigazgatójától;
-	a Heim Pál Gyermekkórház főigazgatójától;
-	a Magyar Orvosi Kamara Fogorvosi Tagozatának elnökétől;
-	az Országos Pszichiátriai Központ igazgatójától;
-	a Pécsi Tudományegyetem Általános Orvostudományi Karának dékánjától;
-	a Szegedi Tudományegyetem Általános Orvostudományi Karának dékánjától;
-	a Debreceni Egyetem Általános Orvostudományi Karának dékánjától;
-	a Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Karának dékánjától;
-	a Semmelweis Egyetem I. sz. Gyermekgyógyászati Klinikájának igazgatójától; 
-	valamint a Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiumának elnökétől;
-	az Autisták Országos Szövetségének elnökétől;
-	az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetségének elnökétől.

A megállapított tényállás
I. Az egyes ügyekben megállapított tényállások
1. Az AJB 2367/2010. számú ügyben egy autizmussal élő kislány édesanyja arról számolt be, hogy gyermeke nagyon nehezen viseli a várakozást, többször előfordult, hogy az 1-2 órán át tartó várakozás során annyira „felpörgött”, hogy az orvos nem tudta megvizsgálni. A háziorvos és a szakorvosok is gyakran megjegyzéseket tettek a gyermek viselkedésére, előfordult például olyan megjegyzés is, hogy „hiszen beszél, akkor hogyhogy autista”.
2. Az AJB 2291/2010. számú ügyben a panaszos 19 éves, autizmussal élő fiát a Semmelweis Egyetem Pszichiátriai Klinika B osztályán – a felvétele napján – agresszív viselkedése miatt ki akarták kötözni. A hat napos kezelés utolsó napján pedig erőszakkal vitték ki zuhanyozni azzal az indokkal, hogy a székletét nem tudta visszatartani. A kórházban történtek miatt a panaszos napokig nem tudta megfürdetni a fiát. 
3. Az AJB 1658/2010. számú ügyben a panaszos autizmussal élő gyermeke pszichiátriai ellátásának hiányát kifogásolja, gyermeke 15 év után kapott diagnózist, de gyógyítására azóta sem került sor, a szülők kénytelenek a gyermek kezelését magán úton megoldani. A panaszos, ha gyermeke rosszul van, rohama van, nem tud kihez fordulni, sérelmezi továbbá, hogy a gyermekpszichiáterek az autizmusról nem rendelkeznek kellő szaktudással és elegendő információval.
4. Az AJB 1893/2010. számú ügyben a beadványt tevő szintén arra hívta fel a figyelmet, hogy tapasztalata alapján a gyermekorvosok és védőnők nem rendelkeznek megfelelő szaktudással az autizmus felismeréséhez. Sérelmezte, hogy gyermeke későn kapott diagnózist, emiatt későn kapta meg a terápiás kezelést is. Felhívta továbbá a figyelmet, hogy országosan megoldatlan különösen a ,,nagyobb autista gyermekek” fogászati ellátása, kevés helyen kezelnek narkózisban, így sokszor a szülőnek kell gyermekét lefognia. Sérelmezte továbbá, hogy a Szent Lázár Megyei Kórház és Rendelőintézet2 anyagi helyzete miatt nem tudta megoldani a narkózisban történő fogászati kezelést autizmussal élő gyermeke számára. 
5. Az AJB 1182/2010. számú ügyben a beadványozó szintén a narkózisban történő fogászati ellátás hiányát kifogásolta. 14 éves autista fia fogászati ellátását a Szent Lázár Megyei Kórház nem tudta megoldani, mert sem anyagi, sem a tárgyi feltételek nem állnak a kórház rendelkezésére. Gyermekét ezért Budapestre kellett hoznia, az utazás pedig köztudomású, hogy az autizmussal élők számára igen megterhelő. 
6. Az AJB 1754/2010. számú ügyben az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetségétől (ÉFOÉSZ) érkezett beadvány szerint, a fentiekhez hasonló problémák merülnek fel az értelmi fogyatékossággal élők fogászati ellátása és általában az egészségügyi ellátása területén. A konkrét esetben a 20 éves, értelmi fogyatékossággal élő gyermeke ügyében eljáró anya elmondása szerint, korábban a Down Alapítvány támogatásával tudott az Országos Gyógyintézeti Központ (Szabolcs utcai kórház) értelmi fogyatékossággal élők részére térítésmentes speciális fogászati ellátást biztosítani. A kórház altatásban és segítő egészségügyi személyzet jelenlétében biztosította a kezelést. A kórház átszervezésével ez a lehetőség megszűnt, és az Állami Egészségügyi Központ csak a Honvéd Kórház, a MÁV Kórház és Központi Rendelőintézet betegeit, illetve Budapest III., IV, és XIII. kerületének fogyatékos lakóit látja el. A panaszos lánya nem tartozik ebbe a körbe és lakóhelyükhöz legközelebb eső kórházban nem látják el. Finanszírozási szerződés hiányában minden egyes fogászati beavatkozás esetén a speciális feltételeket és az ezzel járó költségeket a családnak kell megfizetnie. Az ÉFOÉSZ szerint az egészségügyi ellátással kapcsolatos problémák egyik forrása, hogy az orvosok nem ismerik az értelmi fogyatékossággal élők speciális igényeit, a velük való kapcsolattartás módját. Hiányzik az egyetemi orvosképzés tematikájából a fogyatékossággal élő személyekkel való kommunikáció és a megfelelő bánásmód oktatása, továbbá a már praktizáló orvosok számára sincsenek megfelelő képzések, továbbképzésék biztosítva.
7. Az AJB 4670/2009. számú ügyben egy fogszakorvos fordult panasszal a Hivatalomhoz, sérelmezve, hogy a pszichiátriai betegek, a pszicho-szociális fogyatékossággal élő gyermekek számára nem biztosított Magyarországon a speciális fogorvosi ellátás. A pszicho-szociális fogyatékossággal élő gyermekek speciális fogászati ellátása a panaszos szerint azért indokolt, mivel ezeknek a gyermekeknek a szakrendelésre való eljuttatása, illetve a kezelés, orvosi beavatkozás megvalósítása különleges tervezést, szakmai együttműködést, nem ritkán kórházi hátteret, fekvőbeteg-ellátást igényel. Az érintett gyermekek ellátása korábban a Fővárosi Önkormányzat Heim Pál Gyermekkórházának Madarász utcai telephelyén zajlott, itt azonban a rendelést – a panaszos állítása szerint – megszüntették, holott a kórházban a preventív és gondozó jellegű ellátást is biztosították, a rászorulók altatásban történő ellátását is elvégezték hetente egyszer. A beadványozó szerint, nagy szükség lenne a kórházi háttérrel rendelkező praxis újraműködtetésére, tekintettel arra, hogy ez a beteg csoport kezelését tekintve időigényes, komplex orvosi együttműködést, szükség esetén kórházi hátteret igényel, egyedi tervezést követel meg. ,,Az ilyen fajta ellátásra szoruló gyermekek utaztatása, meggyőzése, fárasztó, embert próbáló feladat, ezért is sajnálatos, hogy kénytelenek bolyongani – fizikailag is – az egészségügy útvesztőjében, ahol jobbára csak arról kaphatnak információt, hogy ide éppen miért nem tartoznak”.
8. Az AJB 3844/2009. számú ügyben az AOSZ a felnőtt korú autisták egészségügyi ellátásának megoldatlanságát kifogásolta mind az alapellátás, mind a szakellátás terén. Az orvosok és az ápolószemélyzet autizmussal kapcsolatos tudásának hiánya miatt nem ritka, hogy az autista emberek száz kilométereket utaznak egy fogászati kezelésért, mert a lakóhelyükön praktizáló szakorvos nem tudja ellátni. Különösen a súlyos állapotú autisták esetében lenne szükség arra, hogy az orvosok és az ápolók ismerjék az autizmusból adódó speciális szükségleteket. Nem megoldott a felnőtt autisták kórházi kezelése esetén a szülő3 vagy más, az autistát jól ismerő személy jelenléte sem a kórházi kezelés ideje alatt, holott ez gyakran a gyógyítás eredményességének elengedhetetlen feltétele.

II. A megkeresett szervek, intézmények válaszai
A. Az egyedi ügyek tekintetében
1. Az ÉFOÉSZ-től érkezett AJB 1754/2010. számú konkrét panaszbeadvány kapcsán tájékoztatást kértem az Országos Egészségbiztosítási Pénztár (a továbbiakban: OEP) főigazgatójától, valamint az akkor hivatalban lévő egészségügyi minisztertől.
Az OEP főigazgatója megkeresésemre a következő tájékoztatást adta:
Az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozósának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III.3.) Korm. rendelet (továbbiakban: Kr.) 22.§-a értelmében a fogyatékkal élő gyermekek és felnőttek fogászati ellátásával kapcsolatos speciális tevékenységre vonatkozó szerződéskötési és finanszírozási feladatok tartoznak az Országos Egészségbiztosítási Pénztár (továbbiakban: OEP) hatáskörébe, így ennek megfelelően kötelesek eljárni. Ennek értelmében az OEP-nek nincs hatásköre a fogyatékkal élő gyermekek és felnőttek fogászati ellátására egészségügyi intézményeket kijelölni.
Az OEP jelenleg csak azon szolgáltatóval köthet – a Kr. alapján rendelkezésre álló keret erejéig – finanszírozási szerződést, amely a fogyatékos gyermekek és felnőttek fogászati ellátását vállalja, és a finanszírozási szerződéskötéshez szükséges, külön jogszabályban foglalt feltételeknek megfelel.
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 30.§ (1) bekezdése értelmében, az egészségbiztosító egészségügyi szolgáltatás nyújtására – külön jogszabályban foglaltak figyelembevételével – azzal az egészségügyi szolgáltatóval köthet finanszírozási szerződést, amely az adott szolgáltatás nyújtására jogosító működési engedéllyel rendelkezik és 60 napnál régebben lejárt köztartozása nincs.
Az egészségügyi szolgáltatás nyújtására jogosító engedélyezési eljárás lefolytatása és a működési engedély kiadása az ÁNTSZ feladat- és hatáskörébe tartozik. Az ÁNTSZ a működési engedély kiadásánál vizsgálja egy adott szolgáltató esetében, hogy az általa nyújtandó egészségügyi szolgáltatáshoz szükséges személyi és tárgyi feltételeknek megfelel-e.
A fogyatékos gyermekek és felnőttek fogászati ellátására a Kr. 22. § (3) bekezdése alapján, Budapesten heti 90 órára, megyénként heti 45-45 óra rendelési időre köthető finanszírozási szerződés. Az ellátást nyújtó szolgáltató a rendelkezésre állásra és a speciális tevékenységre tekintettel heti 30 óra rendelési idő esetén 12000 korcsoportos pontszámnak megfelelő, azaz 412.800 Ft alapdíjban részesül. Ehhez jön még az egyes beavatkozások után megállapított teljesítménydíj. A hatályos Szabálykönyv értelmében a különleges gondozásra szoruló, fogyatékossággal élők szakellátása esetén, az e tevékenységre külön finanszírozási szerződéssel rendelkező szolgáltatók külön — 1000 pontot érő — beavatkozási kódot is jelenthetnek (TB 125).
Korábban csak a fogyatékos gyermekek fogászati ellátására lehetett finanszírozási szerződést kötni, 2007 novemberétől azonban a fogyatékos felnőttek esetében is mód van a szerződéskötésre. Az eltelt több mint két év alatt — bár a lehetőség a Kr. alapján adott ― mindösszesen 4 szolgáltató kötött finanszírozási szerződést erre a szakterületre, összesen heti 60 óra rendelési idővel.
Az országos szinten rendelkezésre álló 945 óra kapacitásból a fővárosban és 10 megyében összesen 379 órára kötöttek az Országos Egészségbiztosítási Pénztár területileg illetékes szervei finanszírozási szerződést. Jelenleg a rendelkezésre álló kapacitás 40,1 %-a került lekötésre, sajnálatos módon több mint a fele kihasználatlan. 
Fentiek alapján az Országos Egészségbiztosítási Pénztár jelenleg országos szinten 18 szolgálat, illetve szakrendelés működtetőjével (15 szolgáltató) áll finanszírozási szerződéses viszonyban. A fővárosban 3, Borsod-Abaúj-Zemplén megyében 2, Bács- Kiskun, Csongrád, Fejér, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Somogy, Tolna, Vas és Veszprém megyékben 1-l szakrendelés biztosítja a fogyatékossággal élő gyermekek speciális fogászati ellátását. A fogyatékos felnőttek fogászati ellátásáról Bács-Kiskun, Csongrád, Somogy és Tolna megyékben 1-1 OEP finanszírozott szakrendelés gondoskodik.
A fogyatékos felnőttek ellátására szerződött szolgáltatókhoz képest több szolgáltató vállalja a fogyatékos gyermekek ellátását. A fogyatékos felnőttek ellátására a jelzések szerint jelentősebb az igény, viszont kevés szolgáltató vállalja ezt a speciális feladatot. A főigazgató tájékoztatásul mellékelten megküldte a fogyatékossággal élő gyermekek és felnőttek fogászati ellátására finanszírozási szerződéssel rendelkező intézmények listáját.
Az OEP főigazgatója felhívta a figyelmem, hogy az általa mellékelt4 térképen jól látható, hogy a fogyatékos felnőttek számára a speciális fogászati ellátás csak az ország déli részén, Dél-dunántúli és a Dél-alföldi régiókban érhető el, még a fővárosban sem biztosított az ilyen típusú ellátás. Az Észak-alföldi régió teljesen ellátatlan, egyik ellátási formára sem kötöttek finanszírozási szerződést.
A főigazgató válaszában hangsúlyozta, hogy a fogászati ellátás minden biztosított, tehát a fogyatékossággal élő személyek számára is elérhető. A biztosítottak fogászati alap-és szakellátását országos szinten 3360 alapellátási szolgálat, illetve szakrendelés biztosítja. Ebből fogászati alapellátást 2797 szolgálat, fogászati szakellátást 431 szakrendelés nyújt, az egyetemi szintű szakellátás pedig 132 szakrendelés keretében vehető igénybe.
A Kr. azzal támogatja a fogyatékos személyek fogászati ellátását, hogy a speciális tevékenységre tekintettel — kiemelt feltételekkel — külön finanszírozási szerződéskötésre ad lehetőséget.
Fentieket összefoglalva, a főigazgató megállapította, hogy a fogyatékos gyermekek és különösen a fogyatékos felnőttek számára a fogászati ellátás elérhetőségét javítani szükséges, ezért amennyiben jelentkezik egészségügyi szolgáltató a feladat ellátására, az OEP a vonatkozó jogszabályok alapján a finanszírozási szerződéskötés érdekében a szükséges intézkedéseket megteszi.
2. Az AJB-1754/2010. számú panaszbeadvány kapcsán az egészségügyi tárca akkori vezetője az alábbiakról tájékoztatott:
A fogyatékos gyermekek és felnőttek fogászati ellátásának kapacitási és finanszírozási hátterét ― a miniszter álláspontja szerint ― a tárca megteremtette, utalva a Kr. rendelkezéseire, valamint a fogyatékossággal élő betegeket ellátó szolgáltatóknak járó többletfinanszírozás tényére.
A miniszter az OEP által is közölt adatokkal alátámasztva tájékoztatott, hogy a rendelkezésre álló kapacitás 40%-a került lekötésre, annak több mint a fele kihasználatlan. Utalt arra, hogy a szabad kapacitásokra az egészségügyi szolgáltatók szabadon köthetnek finanszírozási szerződést az ellátás elérhetőségének javítása érdekében. A szabad erre a célra felhasználható kapacitás, továbbá a megfelelő finanszírozás feltételei is biztosítottak. A tárca minden felmerülő alkalommal felhívja a figyelmet a szabad kapacitásokra és a szerződéskötés lehetőségére, azonban a szolgáltató döntése, hogy köt-e finanszírozási szerződést ezen feladat ellátására.
A teljesítményadatok alapján megállapítható, hogy a fogyatékossággal élő személyek fogászati szakellátására szerződött szolgáltatók kapacitásaikat nem használják ki teljes mértékben. A finanszírozási szerződéssel rendelkező intézmények átlagosan heti 15 óraszámmal rendelkeznek, ugyanakkor az elmúlt évek teljesítményei alapján a teljesítményt jelentő intézmények átlagosan havi 16-33 esetet látnak el. Az akkori miniszter válaszához csatolta a fogyatékos betegek fogászati ellátására vonatkozó finanszírozási adatokat.5
A fogyatékossággal élő személyekkel való kommunikáció oktatásának hiányosságaival kapcsolatos kérdéseimre az akkori miniszter az alábbi tájékoztatást adta:
A graduális képzés az oktatási tárca kompetenciájába tartozik, és az orvosképzés tematikáját az autonóm jogállású egyetemek határozzák meg az alap- és mesterképzési szakok képzési és kimeneti követelményeiről szóló 15/2006. (IV. 1) OM rendelet által meghatározott feltételek keretein belül. A tárca kompetenciájába a szakorvosképzés és az orvos továbbképzés tartozik. 2007. és 2008. évben ,,A gyermekrehabilitáció és fejlődéspediátria alapjai” címmel az Országos Gyermekegészségügyi Intézet továbbképző tanfolyamot tartott a Szakértői Bizottságok orvosai, valamint a rehabilitációs szakvizsgára készülő szakorvosjelöltek részére. 2008-ban került közzétételre továbbá az Egészségügyi Minisztérium szakmai irányelve az autizmusról/autizmus spektrum zavarairól. Az irányelvet a Pszichiátriai Szakmai Kollégium és az Autizmus Alapítvány készítette el, és jelentős előrelépést jelentett a fogyatékossággal élő személyek egészségügyi ellátása terén.
3. A 4670/2009. számú panaszbeadvány kapcsán tájékoztatást kértem az akkori egészségügyi minisztertől, a Heim Pál Gyermekkórház főigazgatójától, valamint a Magyar Orvosi Kamara Fogorvosi Tagozatának elnökétől. 
Az akkori egészségügyi miniszter tájékoztatott az OEP által is közölt finanszírozási adatokról, továbbá arról, hogy a Heim Pál Gyermekkórház rendelkezik fogyatékos gyermekek fogászati szakellátására finanszírozási szerződéssel (heti 36 óra rendelési időre). A finanszírozási adatok felülvizsgálata során az OEP 2008 novemberében megállapította, hogy vannak olyan fogászati szolgálatok, illetve szakrendelések, amelyek az elmúlt évben (2007. július és 2008. július elszámolási időszakban) több hónapon keresztül, illetve egyáltalán nem adtak le teljesítmény-jelentést. Ezen szakrendelések is részesülnek alapdíjban (fixdíj) a Kr. alapján a rendelkezésre állásra és speciális tevékenységre tekintette, amely heti 30 óra rendelési idő esetén 12 000 korcsoportos pontszámnak megfelelő, azaz 412 800 forint. Ezen szolgáltatók közé tartozott a Heim Pál Gyermekkórház-Rendelőintézet 01221315-ös számú szakrendelése is, amelynek egyáltalán nem volt teljesítmény-jelentése a megjelölt időszakban. Az OEP ezeken a szakrendeléseken szakmai ellenőrzést folytatott le annak vizsgálata érdekében, hogy mi az oka a teljesítmények elmaradásának.
2008 novembere óta eltelt időszak alatt a szakmai ellenőrzések megtörténtek és ennek eredményeként az alábbi megállapításokra került sor a fenti szakrendeléssel kapcsolatban: A 01221315-ös számú heti 30 óra rendelési időben működő fogyatékos gyermekek szakellátását biztosító szakrendelésen a teljesítmények elmaradásának oka, hogy a szakrendelésen a feladatot állandó helyettes látta el, és a teljesítmény a saját kódján került jelentésre. Mivel nem a szakrendelés kódján kerültek jelentésre a teljesítmények, hanem egy mási fogászati szakrendelés kódja alatt, ezért úgy látszott, mintha ezen a szakrendelésen nem folyt volna tevékenység. Mindezek alapján – az akkori miniszter álláspontja szerint – a Heim Pál Gyermekkórházban a fogyatékos gyermekek fogászati ellátása folyamatosan biztosított.
A finanszírozási szerződéssel rendelkező szolgáltatók teljesítményét megvizsgálva a miniszter megállapította, hogy a teljesítményadatok alapján a fogyatékossággal élő betegek fogászati szakellátására szerződött szolgáltatók kapacitásaikat nem használják ki teljes mértékben. A finanszírozási szerződéssel rendelkező intézmények átlagosan heti 27 óraszámmal rendelkeznek. Egyes szolgáltatók havonta átlagosan 10 esetet sem látnak el. Az elmúlt év teljesítményei alapján a teljesítményt jelentő intézmények átlagosan havi 25-30 esetet látnak el. 
Az akkori egészségügyi miniszter e panaszbeadvány kapcsán is kifejtette, hogy a finanszírozási adatok alapján, álláspontja szerint a fogyatékossággal élő betegek fogászati szakellátásának biztosítását kiemelten kezeli, mind a finanszírozható kapacitás (heti óraszám) mind a kiemelt finanszírozás tekintetében.
4. Az AJB 4670/2009. számú ügy kapcsán a Heim Pál Gyermekkórház főigazgatója arról tájékoztatott, hogy a pszichiátriai és pszicho-szociális fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátására a Heim Pál Gyermekkórház Madarász utcai telephelyén szakambulancia működik. A személyi feltételek a főigazgató szerint messzemenően adottak, az ambulancia vezetője általános- és fogorvos doktori diplomával rendelkező szájsebész, az orvos team tagjai, fogszakorvos, gyermekfogászati illetve fogszabályozó és psycho-terapeuta szakvizsgával bírnak. A különleges gyermek-sztomatológiai ellátás szakszerű tervezéséhez avatott együttműködő szakembergárda – az országban egyedülálló módon – rendelkezésre áll. Mód van bármilyen altatásban végzendő sztomatológiai beavatkozásra is, mert az intézmény a Madarász utcai telephely orr-fül-gége műtőjét modern fogászati-szájsebészeti kezelőegységgel is felszerelte. A fekvőbeteg ellátás, illetve utókezelés a sebészeti osztályon rutinszerűen folyik.
5. Az AJB 4670/2009.számú beadvány kapcsán a Magyar Orvosi Kamara Fogorvosi Tagozatának elnöke is arról tájékoztatott, hogy a Heim Pál Gyermekkórház Madarász utcai telephelyén szakambulancia működik, ahol a személyi feltételek messzemenően adottak, mód van altatásban végzendő sztomatológiai beavatkozásra is, továbbá mind a Madarász utcai részleg, mind a Zoltán utcai rendelő rendelkezik az ellátáshoz szükséges OEP szerződésekkel.
6. Az AJB-1893/2010, az AJB-1182/2010, az AJB-1658/2010, valamint az AJB-2291/2010. számú panaszbeadványokkal összefüggésben megkerestem az egészségügyi államtitkárt, aki válaszában az alábbiakról tájékoztatott:
Az AJB-1658/2010. számú ügy kapcsán az államtitkár az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Elemzési, Orvosszakértői és Szakmai Ellenőrzési Főosztálya által lefolytatott vizsgálat eredményéről tájékoztatott. A vizsgálat keretében az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Elemzési, Orvosszakértői és Szakmai Ellenőrzési Főosztálya megkereste az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Közép-magyarországi Regionális Intézetét. A vizsgálat – a Közép-magyarországi regionális gyermek- és ifjúságpszichológiai szakfelügyelő főorvos bevonásával – megállapította, hogy a Közép-magyarországi régióban a gyermekpszichiátriai ellátás helyzete aggályos. Ennek oka egyfelől a szakemberhiány — az országban működő aktív gyermekpszichiáterek összlétszáma 70 fő körüli — másfelől a tárgyi feltételek hiánya6.
Bár vannak az autizmus diagnosztizálására és kezelésére alkalmas gyermekpszichiátriai szakemberek, gyermekpszichiátriai osztályok, melyek ambuláns ellátást is folytatnak: Semmelweis Egyetem I. számú Gyermekklinika Gyermekpszichiátriai Osztálya; Vadaskert Alapítvány a Gyermekek Lelki Egészségéért Kórház és Ambulanciája; Fővárosi Önkormányzat Heim Pál Gyermekkórház Gyermekpszichiátriai Osztálya; Magyar Református Egyház Bethesda Gyermekkórház jelenleg részlegként működő gyermekpszichiátriai osztálya, külön kiemelve az Autizmus Alapítvány és ambulanciája tevékenységét. Az autizmus terápiája igen szerteágazó, korszerű diagnosztikus eszközöket, megfelelő körülményeket, valamint több szakma együttgondolkodását igényli, melyek az ellátó helyekre nagy anyagi terhet rónak.
Az adott időpontban veszélyeztető állapotban levő autista gyermekek ellátását a szülő/gondviselő gyermek melletti elhelyezésével a Heim Pál Kórház biztosítja a gyermek 14 éves koráig. 
A szakvélemény hangsúlyozta, hogy az autizmusban szenvedők ellátása az ország egyéb területein még nagyobb egyenetlenséget mutat, beleértve a felnőtt korúak krónikus gondozási ellátását. Az Intézet a szakvéleményt – tekintettel az abban jelzett hiányosságokra – tájékoztatásul az Országos Tisztifőorvosi Hivatalnak is megküldte. 
Az AJB 2291/2010. számú ügyben az egészségügyi államtitkár felkérte az ÁNTSZ Közép-magyarországi Regionális Intézetét vizsgálat lefolytatására, aki az alábbiakat állapította meg:
A betegnél korlátozó intézkedés alkalmazására nem került sor. Amennyiben erre sor került volna, a részletes orvosi és ápolói dokumentáció csatolásával értesítik az egyetem betegjogi képviselőjét.
A szakfelügyelő főorvos tájékoztatása szerint a panaszos fia ellátása során alkalmazott terápiás eljárások a szakma szabályainak megfelelően történtek, az Egyetem a gyermek ellátása során az elvárható gondossággal járt el. 
Az Intézet megállapította, hogy az ápolási anamnézis és az ápolók nyilatkozatai alapján felmerült a „lekötés” szükségessége, erre azonban nem került sor, mivel a beteg a terápia hatására megnyugodott. Hangsúlyozta, hogy a kötelező bírói szemle megtörtént.
Az ápolási dokumentáció pontosan, naprakészen tartalmazza az ápolási szükségletet, az ápolási tervet és az ellátott ápolási feladatokat is, az osztályon rendelkezésre állnak a szakmai protokollok az ápolók által végezhető és végzett feladattal kapcsolatban. Az ápolási dokumentációban több alkalommal rögzítésre került, hogy a panaszos fiát csak hosszas rábeszélés után sikerült megfürdetni, a nővérek a fürdetés következményeként azonban lelki trauma kialakulását nem tapasztalták.
Az Intézet a vizsgálat eredményeként megállapította, hogy a panaszos fiát mind orvosi, mind ápolásszakmai szempontból a vonatkozó szabályoknak megfelelően látták el. 
Az AJB-1893/2010. számú és az AJB-1182/2010. számú ügyben felvetett problémákkal kapcsolatban az államtitkár arról tájékoztatott, hogy a Szent Lázár Megyei Kórház és Rendelőintézet jelenleg nem rendelkezik külön finanszírozási szerződéssel a fogyatékossággal élő személyek fogászati ellátására, így elfogadható, hogy nem vállalja a narkózisban történő fogászati ellátást.

B. Az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek helyzete
7. Az egészségügyi államtitkár az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek helyzetével kapcsolatban, a panaszbeadványokban megfogalmazott problémákon túlmutatóan arról tájékoztatott, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájával egybehangzóan a fogyatékossággal élő személyek jogainak érvényesülését elsősorban úgy látja biztosíthatónak, ha kiemelt figyelemmel kezelik az őket érintő sokrétű problémát. Álláspontja szerint az e téren indított kezdeményezéseknek minden esetben a hozzáférés, a társadalmi befogadás és az egyenlő bánásmód biztosítását kell célul tűzniük. Az egészségügy területén számtalan feladat közül legfontosabbnak az egészségügyi ellátórendszer hozzáférésének javítását (pl. fogászati ellátás, szakellátások), a tartós ápolás, illetve a rehabilitáció feltételeinek megteremtését tartja. Az államtitkár szerint kétségtelen, hogy a fogyatékos személyek egészségügyi ellátása jelenleg súlyos hiányosságokat mutat, ezért az ellátás ilyen irányú fejlesztését a prioritások között kívánja kezelni.
Az egészséget, a jóllétet, az együttműködési képességet, a szociális készségeket, a tanulás, a tudás képességét és vágyát erőteljesen meghatározza az élet első néhány éve, illetve a gondozás és a nevelés minősége. Az első életévek azért is fontosak, mert ebben az időszakban alakulnak ki a szellemi, érzelmi és szociális készségek, melynek pótlása a későbbiekben már csak fokozott erőfeszítéssel — és sok esetben csak részlegesen — lehetséges. A fentiek miatt kiemelt jelentőséget kell tulajdonítani a fogyatékosság korai felismerésének, a szűrésnek és a korai fejlesztésnek.
Az egyes életkorokban térítésmentesen igénybe vehető, az életkori sajátosságokhoz igazodó betegségek megelőzését és korai felismerését célzó szűrővizsgálatok igénybevételének legfontosabb szabályait a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló egészségügyi szolgálatokról és a szűrővizsgálatok igazolásáról, az 51/1997. (XII. 18.) NM rendelet határozza meg. A rendelet célja, hogy meghatározza a szűrővizsgálatokat végző egészségügyi szolgáltatókat és az igénybevételükkel kapcsolatos eljárás rendjét.
A Társadalmi Megújulás Operatív Program keretében a koragyermekkori (0-7év) program konstrukción belül tervezett fejlesztések keretei között az államtitkár lehetőséget lát a szűrővizsgálatok olyan irányba történő fejlesztésére, hogy a különféle fogyatékosságok felismerésére is lehetőséget adjon. A kiemelt projekt specifikus céljai között szerepel az eljárási és ellátási protokollok kidolgozása, a gyermekek fejlődését akadályozó rendellenességek, lemaradások korai életkorban történő felismerésének elősegítése, a személyre szabott és közösségi segítségnyújtás lehetőségeinek kidolgozása, a jó gyakorlatok becsatornázása, együttműködésben más ágazatokkal.
A szűrések mellett az államtitkár kiemelte a „Közös Kincsünk a Gyermek” Csecsemő és Gyermekegészségügyi Program keretében megvalósult programokat, melyek szintén a fogyatékosság kialakulásának megelőzését és korai felismerését szolgálták.7
A korai intervencióhoz kapcsolódóan az államtitkár a következőkről tájékoztatott: a „Legyen jobb a gyermekeknek!” Nemzeti Stratégiáról szóló 47/2007. (V. 31.) OGY határozat végrehajtásával kapcsolatos, 2007-2032 közötti kormányzati feladatokról szóló 1092/2007. (XI.29) Korm. határozat 43. pontjában megfogalmazottak szerint, ki kell dolgozni a fogyatékos gyermekek korai diagnosztikája és fejlesztése érdekében az egészségügyi, közoktatási, szociális és gyermekvédelmi intézmények együttműködésének jogszabályi, intézményi, működési feltételeit. A tárcaközi munkacsoport már a múlt évben megkezdte munkáját és egy közös szakmai koncepció is kidolgozásra került a szükséges intézkedésekről.
A szaktárca nem csak át kívánja tekinteni a szakmai koncepciót, de a megváltozott kormányzati struktúrára tekintettel az integrált megközelítést igénylő feladatok hatékonyabb megvalósítása érdekében interdiszciplináris munkacsoportokat is létre kíván hozni, a jövőben e munkacsoportok bevonásával tervezi megvalósítani a több szektort is érintő feladatok szakmai egyeztetését, megvalósítását. 
Az egészségügyi szakellátás javítását – az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV törvény 98/A §-ban foglaltakat is figyelembe véve – olyan centrumok kialakításával látjuk lehetségesnek, amelyek speciális működési feltételeik révén biztosítani tudják a fogyatékkal élők sajátos igényeit. A törvényi rendelkezés lehetőséget biztosít az egészségügyért felelős miniszter számára külön jogszabályban foglalt működési engedéllyel rendelkező egészségügyi szolgáltatók kijelölésére. A centrumok finanszírozása – a törvény előírásainak megfelelően – szintén külön jogszabályban kerülne meghatározásra. A miniszteri döntés előkészítéséhez széleskörű szakmai egyeztetésekre van szükség.
Egyetértve az általam is jelzett problémával, az államtitkár szerint is a szakellátáson belül a pszichiátriai ellátás egyik legsúlyosabb problémája, hogy jelenleg nem biztosított a magas biztonsági fokozatú ellátást igénylő – gyakran agresszív – betegek ellátása. A kérdéskör vonatkozásában már szakmai egyeztetéseket kezdeményezett a tárca, az ún. high security részleg kialakításával kapcsolatos egyeztetések tehát folyamatban vannak.
Az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges személyi és tárgyi feltételeket az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szóló 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet rögzíti. A meghatározott feltételeket a szolgáltatónak folyamatosan kell biztosítani. A jogszabály néhány hónappal ezelőtt tervezett módosításai nem léptek hatályba, de a tárca a közeljövőben tervezi a jogszabály felülvizsgálatát. Ennek keretében lehetőség nyílhat arra, hogy a korábbinál jobban érvényesítsék a fogyatékossággal élő személyek sajátos szempontjait a személyi és tárgyi feltételek meghatározásánál.
A fogyatékos személyek fogászati ellátását az államtitkár az alábbiak szerint összegezte: Jelenleg a biztosított személyek fogászati ellátását országos szinten 3360 szolgálat/szakrendelés biztosítja. Ebből a fogászati alapellátás 2797 szolgálat, a fogászati szakellátás 431 szakrendelés, az egyetemi szintű szakellátás pedig 132 szakrendelés keretében vehető igénybe. A fogyatékkal élő személyek esetében szükséges fogászati beavatkozások speciális feltételeket igényelnek, esetükben többször a legegyszerűbb beavatkozás is csak altatásban végezhető el. 2007 novemberétől a Kr. 22. § (3) bekezdése alapján lehetőség van finanszírozási szerződés kötésére – fogyatékkal élő gyermekek ellátásán túl – fogyatékkal élő felnőttek ellátására is, Budapesten heti 90, megyénként összességében heti 45-45 fogászati óraszámra. Ez a feladat a fogorvosi körzet működtetése mellett csökkentett fogászati óraszámban, de legalább heti 6 órában is ellátható. A szolgáltatók annak ellenére, hogy a kapacitás is rendelkezésre áll, és a finanszírozás feltételei is biztosítottak, nem élnek a lehetőséggel.
Finanszírozási oldalról kérdésként merül fel – elismerve, hogy a fogyatékos személyek részére fontos a speciális ellátás biztosítása és elérhetősége -, hogy mennyire indokolt azon fogászati szolgálatok finanszírozása, ahol hónapokon keresztül nincs, vagy csak minimális számban történik ellátás.
A finanszírozási adatok alapján megállapítható, hogy a fogyatékos felnőttek ellátására szerződött szolgáltatókhoz képest több szolgáltató vállalja a fogyatékos gyermekek ellátását, viszont az utóbbi rendeléseken elég kevesen jelentkeznek ellátásra. A fogyatékos felnőttek ellátására a jelzések szerint jelentősebb az igény, viszont kevés szolgáltató vállalja ezt a speciális feladatot.
Az államtitkár csatolta a fogyatékos gyermekek és felnőttek fogászati ellátására finanszírozási szerződéssel rendelkező intézmények listáját. A táblázat tartalmazza a finanszírozási szerződéssel rendelkező fogászati szolgáltatók adatait szervezeti egységenként, a szervezeti egység típusát (gyermek, felnőtt), a heti rendelési időt, a szerződött orvosok kódját és nevét, továbbá a szolgáltatók címét,8 továbbá csatolta a fogyatékos felnőttek és gyermekek ellátására szerződött fogászati szolgáltatók havi átlagos teljesítményadatait.9
Az OEP a 2010-es adatok alapján, országos szinten 19 szervezeti egység működtetőjével (15 szolgáltató) áll finanszírozási szerződéses viszonyban. A fővárosban 3, Borsod-Abaúj – Zemplén megyében 2, Bács-Kiskun, Csongrád, Fejér, Győr-Moson-Sopron, Komárom- Esztergom, Somogy, Tolna, Vas és Veszprém megyékben 1-1 szakrendelés biztosítja a fogyatékkal élő gyermekek speciális fogászati ellátását. A fogyatékkal élő felnőttek fogászati ellátásáról Bács-Kiskun, Csongrád, Somogy és Tolna megyékben 1-1 OEP finanszírozott szakrendelés gondoskodik. A rendelkezésre álló 945 óra kapacitásból a fogyatékkal élő gyermekek ellátására heti 319 óra, a fogyatékkal élő felnőttek ellátására heti 60 óra rendelési időben kerül sor. Az adatok szerint a fogyatékkal élő gyermekek ellátása Zala, Baranya, Heves, Jász-Nagykun-Szolnok, Hajdú-Bihar, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Békés megyékben egyáltalán nem biztosított. A fogyatékkal élő felnőttek számára az ellátás csak az ország déli részén, Dél- dunántúli és Dél-alföldi régiókban érhető el, még a fővárosban sem biztosított az ilyen típusú ellátás.
Az államtitkár álláspontja szerint a jelenlegi helyzet méltánytalan és sürgős intézkedést igényel, ezért a tárca megkereséssel fordult a Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiuma elnökéhez. Levelében egyrészt javaslatot kért a szakmai minimumfeltételek kidolgozására, másrészt – az Eütv. 98/A. § alapján – javaslatot kért az új ellátó intézmények kijelölésére vonatkozóan. A kollégiumi választ követően a miniszter dönt a szolgáltatók kijelöléséről.
Az Eütv. 131. §-a szerint a hozzá forduló beteg vizsgálatát a betegellátásban közvetlenül közreműködő orvos megtagadhatja, ha ebben más beteg ellátásának azonnali szükségessége miatt akadályoztatva van, vagy a beteghez fűződő személyes kapcsolata miatt, feltéve, hogy a beteget más orvoshoz irányítja. Az orvos a beteg vizsgálatát és további ellátását megtagadja, ha erre saját egészségi állapota vagy egyéb gátló körülmény következtében fizikailag alkalmatlan. 
A törvény 131. (3) bekezdése szerint az orvos a beteg ellátását csak a vizsgálatát követően tagadhatja meg, amennyiben a vizsgálat alapján megállapítást nyer, hogy
a)	a beteg egészségi állapota orvosi ellátást nem igényel,
b)	a beutaló orvos által javasolt vagy a beteg által kért kezelés szakmailag nem indokolt
c)	a szükséges ellátás nyújtásához az egészségügyi szolgáltatónál nincsenek meg a személyi, illetve tárgyi feltételek és a beteget beutalja az ellátásra szakmailag illetékes egészségügyi szolgáltatóhoz, vagy
d)	a beteg állapota nem igényel azonnali beavatkozást és a vizsgálatot végző orvos a beteget későbbi időpontra visszarendeli, illetőleg a b) pontban foglaltak szerint jár el.
Amennyiben a beteg vizsgálata alapján megállapítást nyer, hogy a beutaló orvos által javasolt vagy a beteg által kért ellátás jogszabályba vagy szakmai szabályba ütközik, az orvos az ellátást megtagadja. Az orvos a beteg ellátását akkor is megtagadhatja, ha
a)	az adott ellátás erkölcsi felfogásával, lelkiismereti vagy vallási meggyőződésével ellenkezik, 
b)	a beteg együttműködési kötelezettségét súlyosan megsérti,
c)	vele szemben a beteg sértő vagy fenyegető magatartást tanúsít, kivéve, ha e magatartását betegsége okozza,
d)	saját életét vagy testi épségét a beteg magatartása veszélyezteti.
Az egészségügyi dolgozók autizmusról való ismereteinek hiányával összefüggésben kifejtette, hogy az egészségügyi miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítésekről szóló 32/2008. (VIII. 14.) EüM rendelet az ápoló szakképesítés és ráépülései, az ápolási asszisztens szakképesítés, a csecsemő- és gyermekápoló szakképesítés és az egészségügyi asszisztens szakképesítés szakmai és vizsgakövetelményei között szerepelteti — mint a képesítéssel megszerzett szakmai kompetenciát — a „fogyatékkal élők alapvető szükségleteinek kielégítésében való segédkezést”. 
A rendeletben az egészségügyi szakasszisztens képesítésnél, valamint a rehabilitációs tevékenység terapeuta szakképesítés szakmai és vizsgakövetelményei között további, a fogyatékossággal kapcsolatos szakmai követelménymodulok, szakmai kompetenciák kerültek meghatározásra annak érdekében, hogy valamennyi fogyatékos személy megfelelő ellátása biztosítható legyen: 
-	az egészségügyi szakasszisztens feladatprofilja alapján végzi a fogyatékkal élő gyermekek ás felnőttek száj higiénés feladatait, valamint egészségnevelést végez fogyatékkal élő gyermekek és felnőttek körében; 
-	a rehabilitációs tevékenység terapeuta szakmai kompetenciái között szerepel a fogyatékos betegekkel való kommunikáció. 
Az egészségügyi továbbképzés rendszerének kialakításánál azok a javaslatok kerültek figyelembe vételre, amelyeket az UEMS (European Union of Medical Specialists) fogalmazott meg. Ezek a képzések fajtájának, időpontjának, tartamának és tartalmának minél szélesebb spektrumát javasolják, annak érdekében, hogy mindenki a lehetőségeinek és érdeklődésének legmegfelelőbb képzést választhassa. 
Az államtitkár utalt arra is, hogy annak érdekében, hogy az egészségügyi dolgozók minél szélesebb körben rendelkezzenek a növekvő problémát jelentő autizmust érintő ismeretekkel, az Egészségügyi Minisztérium 2008-ban kihirdette szakmai irányelvét az autizmusról/autizmus spektrum zavarairól. Az irányelv I. fejezet 1.2 pontja kimondja, hogy: „Az „Irányelv” a gyermekpszichiáter szempontjai alapján készült, de érvényes az autisztikus populációt ellátó többi szakmák: gyermekgyógyászat, pszichiátria, gyermekneurológia és neurológia, pszichológia, gyógypedagógia, pedagógia, szociális ellátási területén is”. 
Rámutatott arra is, hogy az egészségügyi dolgozók továbbképzése vonatkozásában a jelenleg hatályos szabályok is lehetőséget biztosítanak arra, hogy kötelező vagy szabadon választható továbbképzés keretében sor kerülhessen az autizmusról, az autistákkal való speciális bánásmódról szóló ismeretek előadására. Megszervezésük illetve lebonyolításuk a felsőoktatási intézmények illetve egyes más továbbképzést szervezők feladatát képezik. Megjegyezte, hogy az alap- és mesterképzési szakok képzési és kimeneti követelményeiről szóló 15/2006. (IV. 3.) OM rendelet határozza meg az orvosképzés tematikájának kereteit, mely rendelet előkészítéséért a minisztérium oktatási ágazata illetékes. 
A Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP 6.2.2.A) „Képzési programok az egészségügyben foglalkoztatottak számára, hiányszakmák képzése, kompetenciafejlesztés” című konstrukcióján belül a „Képzési díjtámogatás az egészségügyi intézmények számára” című pályázat elvi lehetőséget nyújtott a fogyatékossággal élő személyek egészségügyi ellátását, illetve rehabilitációs tevékenységeket is végző egészségügyi szakemberek akkreditált képzési költségeinek megtérítésére 2-50 millió forint értékben.
A 2009. május 25-én, majd ismételten 2009. december 30-án, összesen 2,8 milliárd Ft keretösszeggel megjelent pályázatra 2010. április 30-ig jelentkezhettek közfinanszírozott egészségügyi szakellátást végző fekvő- és/vagy járóbeteg-szakellátó intézmények, mentési tevékenységet ellátó szervezetek, betegszállító szervezetek, háziorvosi szolgálatok, otthoni szakellátást nyújtó szolgáltatók dolgozóik képzési díjának támogatására. A díjtámogatást felső- és középfokú szakképzésekhez, szakirányú továbbképzésekhez vehették igénybe a közfinanszírozott egészségügyi szolgáltatók.
A TÁMOP (6.2.2.B) „Képzés- és módszertani fejlesztés” című pályázat az egészségügyi ellátórendszer változó szükségleteihez, illetve a hiányszakmákhoz kapcsolódóan iskolarendszeren kívüli szakmai, szakképzési programok, kompetencia- és hatáskörbővítő új képzések kialakítását támogatta. Pályázatot nyújthattak be az egészségügyi szakképzésre és felnőttképzésre akkreditált, felnőttképzési nyilvántartási tanúsítvánnyal rendelkező képzőintézmények, az orvosi képzést folytató egyetemek és az egészségtudományi képzést folytató felsőoktatási intézmények. A 2009. július 2-án, majd második körben 2009. december 30-án megjelent, összesen 700 millió Ft támogatást biztosító pályázat elvi lehetőséget biztosít a fogyatékossággal élő személyek speciális ellátási, rehabilitációs szükségleteit figyelembe vevő képzések fejlesztésére. A tárca mindkét pályázat újbóli meghirdetését tervezi.
Az államtitkár tájékoztatott továbbá arról is, hogy 2008-ban került közzétételre az Egészségügyi Minisztérium szakmai irányelve az autizmusról/autizmus spektrum zavarairól. Az irányelvet a Pszichiátriai Szakmai Kollégium és az Autizmus Alapítvány készítette el. A Szociális és Munkaügyi Minisztérium, mint a Korm. határozat IV/3. pontjának első számú felelőse elkészítette az autizmussal élő személyek ellátására alkalmas rehabilitációs és diagnosztikai intézményrendszer kialakításáról és fejlesztéséről szóló előterjesztést, melynek államigazgatási egyeztetése jelenleg történik. Az előterjesztés az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. (VIlI. 7.) Korm. határozat mellékletét új feladatokkal egészítené ki, mely a tárcát az alábbi két pontokon érintené.
a. Az autista személyek életkörülményeinek javításával kapcsolatos célok
1.	A diagnosztikai szakemberképzés és továbbképzés fejlesztésével gondoskodni kell az autizmus-spektrumzavarok szakszerű szűrésének és diagnosztizálásának biztosításáról. Ki kell dolgozni a korai diagnosztikát szolgáló szűrési rendszert. A felnőttkori diagnosztika fejlesztése érdekében a felnőtteket ellátó intézményeket fel kell készíteni az autizmus diagnosztizálására. Felelős: egészségügyi miniszter; Határidő: 2010. december 31.
2.	Fejleszteni kell az autizmus-specifikus intézményi ellátás rendszerét. Ennek érdekében
a)	modellprogramot kell indítani az autista személyek kríziskezelésére,
b)	meg kell határozni az autista személyek krízisellátásának feltételeit.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter, egészségügyi miniszter; Határidő: a. pont esetében: 2010. május 31., b. pont esetében: 2010. december 31.
Az államtitkár tájékoztatása szerint a szociális tárca javaslatával kapcsolatos egyezetés jelenleg történik. Az előterjesztés támogatása esetén a fenti feladat megvalósítása hozzájárulhat szakszerű diagnózisok és a felismert esetek számának növekedéséhez, így csökkenhet az autizmussal élő, de félrediagnosztizált és félrekezelt esetek száma, javulhat az egészségügyi ellátások hatékonysága.
Az Új Országos Fogyatékosügyi Program időarányos végrehajtásával kapcsolatban tájékoztatott, hogy speciális ellátási szükségletű fogyatékos emberek szakszerű és teljes körű egészségügyi ellátása érdekében modell-programok keretében kell kidolgozni ellátásuk szakmai és minőségi protokolljait, valamint a többlet-szükségletből eredő magasabb költségek finanszírozásának szabályait. 2007-ben a ,,Közös Kincsünk a Gyermek" program keretében az alapellátás számára több szakmai protokoll is elkészült. Felhasznált keret 1 millió Ft.
Az államtitkár válaszához csatolta az Egészségügyi Minisztérium beszámolóját az Új Országos Fogyatékosügyi Program időarányos végrehajtásáról.10
Végül jelezte, hogy az Új Magyarország fejlesztési Terv keretein belül mind a hosszú idejű ellátások, mind a rehabilitációs ellátások vonatkozásában a Regionális Operatív Program (ROP) keretei biztosítanak forrásokat. A 2009-2010 között a ROP-okban a fenti célokra tervezett források adatait az államtitkár csatoltan megküldte részemre.11
8. Az Országos Pszichiátriai Központ igazgatója válaszában utalt az AOSZ vizsgálatára, amely feltárta, hogy az autizmussal élők egészségügyi ellátása kaotikus, illetőleg jelezte, hogy legutóbb a Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közalapítvány foglalkozott az ellátás minőségügyi irányelveivel.
A Szakmai Kollégium tervezi protokoll/módszertani ajánlás kidolgozását. Korábban már elfogadásra került az autizmus szakmai irányelve, amely 2011. december 31. napjáig érvényes. Ez ugyan nem tartalmaz iránymutatást a felnőttek ellátása tekintetében, de ma is teljes mértékig időszerű tartalommal rendelkezik. 
A főigazgató véleménye szerint azokon a területeken, ahol az autisták speciális ellátásra szorulnak, mint pl. a fogászat, szükség lenne az egységes gyakorlat kialakítása érdekében eljárásrend/protokoll kialakítására, amely útmutatást adna az orvosok és az egészségügyi szakdolgozók számára, azonban ez a pszichiátria kompetenciáján kívül eső kérdés, elsősorban az adott szakterületet érinti. Fel kellene mérni, hogy mely beavatkozásoknál igényelnek az autisták valóban más jellegű szakmai eljárást és azokon a területeken szükséges az egyeztetés más szakterület tagozataival.
Tájékoztatott arról is, hogy vannak olyan autizmussal élő személyek, akiknél a kezelhetetlenség, az agresszivitás vagy bármilyen fékezhetetlen szokás ön- és közveszélyességet idéz elő, ezért az ő ellátásuk nagyon sok kérdést vet fel. A veszélyeztető magatartás megfékezésében azonban nincsenek autizmus-specifikus eszközök, a támogatott kommunikáció, a strukturált környezet inkább az állapot megelőzését vagy a lezajlott veszélyeztető állapot utókezelését szolgálja.
Fontos lenne, hogy a pszichiátrián dolgozó szakemberek ismerjék ezeket a lehetőségeket, mint ahogy az is, hogy az a szülő, aki az autizmussal élő segítségére tud lenni, a gyógykezelésnél jelen lehessen. Ugyanakkor erre egy külön intézményrendszer kialakítása nem indokolt.
Külön kell említést tenni a magas biztonsági fokozatú ellátást igénylő betegek ellátásának helyzetéről, mely a civil szervezetek jelzései szerint jelenleg nem megoldott.12 Az ún. magas biztonsági fokozatú ellátást igénylő betegek ellátására alkalmas ún. high-security részleg vonatkozásában az Országos Pszichiátriai Központ igazgatójának véleménye szerint, többféle megoldás lehetséges:
1. Ha csak a forenzikus eseteket akarják a high-security osztályon kezeltetni: ebben az esetben – a jelenlegi jogi szabályozási keretek változatlanul maradása mellett – az agresszív beteget, amíg nem követett el olyan büntetendő cselekményt, ami indokolja az (ideiglenes) kényszergyógykezelést, addig csak “általános” pszichiátriai osztályra lehet bevitetni, ha pedig ilyet elkövetett, akkor pedig csak az IMEI-be lehet elhelyezni13.
2. Ha a beteg „csak agresszív, veszélyes”, de még nem követett el semmit, akkor a tartósabb – tehát az aktuális (közvetlen) veszélyeztető magatartás megszűnése után is fenntartott – magasabb biztonsági fokozatú elhelyezés csak a jogi szabályozás módosítása után történhet jogszerűen. Vagyis ehhez – némi egyszerűsítéssel – a „civil” kötelező gyógykezelés intézményének átgondolására lenne szükség, ami egyébként nem csak az autisták vonatkozásában lenne indokolt.
3. Bármilyen keretben is alakul meg a high-security osztály, nem kerülhető meg a bizonyos mértékű specializáció kérdése. Az agresszív viselkedés hátterében állhat antiszociális személyiségzavar, vagy pszichotikus állapotok (pl. szkizofrénia, delírium stb.) vagy akár autizmus, és ezen, heterogén diagnosztikus csoportokba tartozó betegek együttes elhelyezése szakmailag nem lenne indokolt.
Az Országos Pszichiátriai és Addiktológiai Intézet jövőbeni létrehozása javít majd a helyzeten, mivel az intézménynek – többek között – kompetenciája lehetne a súlyosan veszélyeztető, agresszív pszichiátriai betegek kezelésének megoldása megfelelő tárgyi és szakmai feltételekkel.
9. A Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiumi Tanácsa igazgatójának véleménye szerint a felvetett probléma vizsgálata időszerű. A fogyatékossággal élő gyermekek és felnőttek ellátása elvi szinten többé-kevésbé mind az infrastrukturális háttér, mind pedig a finanszírozás oldaláról megoldott kérdés, a gyakorlatban mégis az tapasztalható, hogy ezen betegcsoport tagjait ellátó helytől ellátó helyig irányítják, amíg valahol megfelelő kezelést tudnak biztosítani számukra, tehát a beteg utak nem egyértelműek, a kompetenciák megvalósulása nem megfelelő.
A Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiumi Tanácsa szakmai programot dolgozott ki annak érdekében, hogy a pácienseket az adott lehetőségeknek megfelelően a legjobb szakmai színvonalon és szervezettséggel tudják ellátni. Ezt a koncepciót múlt év őszén eljuttatták az Egészségügyi Államtitkárságra, ahonnan pozitív visszajelzést kaptak. Az egészségügyi államtitkár 2011. május 13-án részt vett egy fogorvos továbbképző rendezvényen, ahol megoldandó problémaként említette a fogyatékkal élő betegek ellátását.
A feltett kérdésekkel kapcsolatban az igazgató az alábbiakat jegyezte meg:
A fogorvosi rendelőkre egységes minimum követelmény rendszer vonatkozik, amely nem tesz különbséget az ellátandó betegek között. Az Országos Egészségbiztosítási Pénztár jelenleg csak azon szolgáltatóval köthet finanszírozási szerződést, amely a fogyatékos gyermekek és felnőttek fogászati ellátását vállalja, és a finanszírozási szerződéskötéshez szükséges, külön jogszabályban foglalt feltételeknek megfelel. Az ÁNTSZ a működési engedély kiadásánál vizsgálja egy adott szolgáltató esetében, hogy az általa nyújtandó egészségügyi szolgáltatáshoz szükséges személyi és tárgyi feltételeknek megfelel-e. A hagyományos fogorvosi rendelőkkel összehasonlítva megállapítható, hogy a feltételekben a legnagyobb különbség a fekvő osztályos háttér és az altatás biztosításának szükségességében van.
A Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiuma által javasolt koncepció a meglévő centrumok mellett − amely a beteg utak bonyolultsága miatt nem tudja teljesen lefedni az ellátandók körét − újak létesítését javasolta, amely egyaránt megfelel a Fog – és Szájbetegségek Szakmai Kollégiuma illetve az Aneszteziológiai és Intenzív Terápiás Szakmai Kollégium előírásainak, hiszen a páciens fogyatékának típusa és súlyossága szerint eltérő beavatkozásra, másmilyen háttér biztosítására van szükség, amely nem varható el egy átlagos fogorvosi rendelőtől. 
A jelenleg praktizáló fogszakorvosok és fogorvosok (az előírásoknak megfelelően fogorvos végzettséggel szakorvosi képesítés megszerzése nélkül is lehet önálló fogorvosi gyakorlatot folytatni) természetesen a graduális és posztgraduális képzés során tanulnak a fogyatékossággal élő személyek ellátásáról, de ez nem elégséges sem a készség sem pedig a jártasság szintű tudás elsajátításához illetve a megszerzett tudás gyakorlatban történő alkalmazásához. Az azonban kijelenthető, hogy egy normál felszereltségű fogorvosi rendelő tárgyi feltételei nem alkalmasak ezen betegcsoport ellátására, annál is inkább, mert pont ezeknél a pácienseknél fordul elő leggyakrabban kezelés során fellépő komplikáció, és hiába kezdte el a beavatkozást az orvos legjobb tudása szerint, esetleg helyben nem lehet befejezni a kezelést, ami további bonyodalmakat jelent. A személyi feltételek között meg kell jegyezni, hogy nem lehet egy hagyományos rendelőben dolgozó fogorvos vagy fogszakorvos kompetenciája annak eldöntése, hogy adott páciens esetében milyen anesztézia alkalmazandó.
Az igazgató is tájékoztatott az OEP adatokról, mely szerint az országos szinten rendelkezésre álló 945 óra kapacitásból a fővárosban és 10 megyében összesen 379 órára kötöttek az Országos Egészségbiztosítási Pénztár területileg illetékes szervei finanszírozási szerződést. Jelenleg a rendelkezésre álló kapacitás 40,1%-a került lekötésre, sajnálatos módon több mint a fele kihasználatlan, és ahol van szerződés, ott sincs teljesen kihasználva a kapacitás. Az igazgató szerint levonható az a nyilvánvaló következtetés, hogy hiába van kiemelten finanszírozva a fogyatékkal élők ellátása, az nincs arányban azzal a többlettel, amit a felszereltség, a minimum feltételekhez szükséges infrastruktúra kialakítása, illetve a kezdési többlet idő jelent. Javaslatukban ezért indítványozták a meglévő szerződések felülvizsgálatát, ahol nincs meg a kihasználtság, ott szerződést bontani, és új decentrumokkal, megfelelő feltételekkel megállapodást kötni a betegek ellátására. Az igazgató tájékoztatása szerint az egészségügyi szakállamtitkárral egyeztettek már a kérdésben, de konkrét előrelépés egyelőre még nem történt.
Az igazgató a fogyatékossággal élők fogorvosi ellátásra vonatkozóan kiemelte, hogy e definíció olyan széleskörű, hogy természetesen minden terület más és más megközelítést igényel. Sok fogyatékos páciens kezelése sem a beteg, sem az orvos számára, sem a kommunikációban, sem a gyógyítás kivitelezésében nem okoz problémát. Az igazi nehézséget az a pácienscsoport okozza, akikkel csak nagyon nehezen, vagy egyáltalán nem lehet kommunikálni, kollaborációt elvárni.
10. Az Autisták Országos Szövetségének (AOSZ) elnöke az Autisták Országos Szövetségének az autizmussal élők alap- és szakellátásával, valamint fogászati ellátásával kapcsolatos álláspontjáról tájékoztatott:
A szervezet által 2009-ben koordinált Országos Autizmus Kutatásban az autizmussal élők egészségügyi ellátásának feltérképezése kiemelt helyen szerepelt. Vizsgálták a közfinanszírozott egészségügyi ellátásban megjelenő autizmussal élők számát és összetételét az Országos Egészségbiztosítási Pénztár adatainak elemzésével, továbbá az autizmussal élők egészségügyi ellátásával kapcsolatos szülői elégedettséget kérdőíves adatfelvétellel illetve fókuszcsoportos és egyéni interjúkon keresztül. Kutatásuk szerint az utóbbi években drasztikusan növekedett az egészségügyi ellátásban megjelenő autista emberek száma. A járóbeteg-ellátásban 2000 és 2007 között az autizmus spektrumzavar diagnózissal rendelkezők száma 1280 főről 3260 főre emelkedett, mely 2.5-szeres növekedést jelent és az emelkedő trend 2008-ban is tovább folytatódott. Fekvőbeteg ellátásban a vizsgált időszakban viszonylag kis létszámú autizmussal élő személy részesült, számuk 2000 és 2007 között 149 és 230 között ingadozott. Az autista emberek egészségügyi ellátásában számottevő területi eltérések állapíthatók meg, a szakellátásban a három legmagasabb betegszámot sorrendben Budapesten, Hajdú-Bihar megyében, valamint Pest megyében figyelték meg, a legalacsonyabb betegszám 2000-2006 között Vas megyét, 2007-ben Tolna megyét, 2008-ban Zala megyét jellemezte. 2007-ben az ország 174 kistérsége közül 31-ből, a kistérségek közel 18%-ából egyetlen autista járó- vagy fekvőbeteg sem érkezett.
Az esetszámok nagymértékű emelkedését nem követte az amúgy sem tökéletes ellátórendszer kapacitásának növekedése, illetve az ellátás minőségének fejlesztése, ez pedig számos problémát von maga után, amit a kutatások eredményei is alátámasztanak. A megkérdezéskor a szülők közel 40%-a tapasztalt az elmúlt egy éven belül gyermeke egészségügyi ellátásával kapcsolatban olyan dolgot, mely elégedetlenségre ad okot. A leggyakrabban előforduló problémák az alábbiak voltak:
-	az orvosok nem megfelelő hozzáállása,
-	túl hosszú várakozási idő, időpontok be nem tartása még annak ellenére is, ha a szülők előre jelzik, hogy gyermeküknek az autizmus miatt a várakozás különös nehézséget okoz,
-	az orvosok autizmussal kapcsolatos felkészületlensége, melyre tudatlan és előítéletes magatartásuk utal,
-	a gyermek orvosi ellátásának megtagadása autizmusa miatt,
-	konkrét szakrendelésekkel kapcsolatos problémák (a szülők nem találnak ellátást, vagy nem elégedettek azzal a szakszerűtlen kezelés, a nem megfelelő kommunikáció, a tájékoztatás hiányosságai miatt, gyakran úgy érzik, hogy sem szakmailag, sem emberileg nem bánnak velük megfelelően).
Az AOSZ tapasztalatai szerint minél súlyosabban érintett az autizmusban valaki, annál biztosabban esik ki a közfinanszírozott egészségügyi ellátás rendszeréből, ha egyáltalán sikerült valaha oda bekerülnie. Erre egy konkrét példa a fogyatékos személyek fogászati ellátása. 
Az Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásáról szóló jelentésben felsorolt, fogyatékossággal élő személyek fogászati szakellátására szerződött rendelők listájában csupán négy olyan fogászat van feltüntetve, mely felnőttek ellátását biztosítja. Mivel mind a négy fogászat vidéken működik, a legnagyobb betegszámmal rendelkező fővárosban az autizmussal élő felnőttek fogászati ellátása megoldatlan. Fogyatékos gyermekek ellátására összesen tizennégy fogászat szerződött, melyek közül három ugyan budapesti, de szülői visszajelzés alapján, ezeken a helyeken csak a kevésbé súlyos állapotú, együttműködő autista gyermekek ellátását vállalják. Az időpontok betartása nem mindenhol megoldott, altatást sehol sem tudnak biztosítani, így a súlyosan autista gyermekeknek a felnőttekhez hasonlóan sérül az egészségügyi ellátáshoz való joga. Hasonló problémák az egészségügy más területein is tapasztalhatók, például a nőgyógyászati, szemészeti, orr-fül-gégészeti ellátásnál.
A felnőtt pszichiátriai osztályok munkatársaira is jellemző, hogy nem rendelkeznek autizmus ismeretekkel, ami nem csak az ellátásban okoz problémát, ennek eredményeként a felnőttek diagnosztizálása sem megoldott. A hazánkban jelenleg működő tizenegy autizmus diagnosztikai centrum közül mindössze egyetlen helyen nyílik lehetőség nagykorú személyek diagnosztikai vizsgálatára hosszú várakozás és vizsgálati díj fizetése mellett.
Az egészségügyi ellátáshoz kapcsolódó tapasztalataikat az AOSZ kutatása is alátámasztja, a megkérdezettek közül a súlyosan autista gyermekek szülei között nagyobb arányban fordult elő orvosi ellátáshoz kapcsolódó elégedetlenség. Az ellátási hiányosságok miatt, a hosszas keresgélés és sok kudarc elkerülése céljából több szülőben felmerült egy speciális szakrendelési hálózat kiépítésének igénye. A megoldás érdekében egészségügyi szakemberek bevonásával már elkészült egy autizmus specifikus ellátás szakmai anyaga. A mozgó- és mátrix típusú ellátás kifejezetten a halmozottan sérült illetve az autizmussal élő személyeket célozza meg, lehetővé téve számukra a kórházi szolgáltatásokhoz való biztonságos és akadálymentes hozzáférést. A speciális igényekhez alkalmazkodó mozgó- és mátrix típusú ellátással kapcsolatos lobbi anyagot az AOSZ 2009-től több alkalommal is eljuttatta a döntéshozók felé, legutóbb 2011. június l-jén a Nemzeti Egészségügyi Tanács külön napirendi pontként tárgyalta meg az abban foglaltakat.
Az AOSZ elnöke hangsúlyozta, hogy amennyiben bevezetésre kerül, terveik szerint ez a speciális ellátási forma csupán választható lesz, azaz ha a beteg elégedett a számára rendelkezésre álló ellátással, nem kötelező ezt igénybe vennie. A választhatóság miatt szükséges a mainstream ellátásban dolgozó orvosok, ápolók, asszisztensek autizmus tudásának bővítése is, melyhez a TAMOP 5.4.5. kiemelt projektben kidolgozott speciális egészségügyi továbbképzések rendelkezésre állnak és ezek az alapképzésbe, szakképzésbe is becsatolhatók. AZ AOSZ elnöke fontosnak tartja a gyermekorvosok és védőnők autizmus képzését is, hiszen a diagnózisok sok esetben még mindig későn születnek meg. A védőnők által kötelezően elvégzendő státuszvizsgálatok tartalmaznak ugyan olyan kérdéseket, melyek alapján felmerülhet az autizmus gyanúja, de ez csak akkor segíti elő a korai diagnózis megszerzését, ha az adott védőnő rendelkezik autizmussal kapcsolatos alapismeretekkel.
11. Az Értelmi Fogyatékossággal Élők Országos Szövetségének elnöke (továbbiakban ÉFOÉSZ) az alábbi álláspontot alakította ki:
Az értelmi fogyatékossággal élő személyek fogászati kezelésében az egészségügyi szolgáltatók finanszírozási szerződése csak fogyatékossággal élő gyermekek ellátására terjed ki, ilyen szolgáltatást azonban Budapesten is csupán néhány egészségügyi intézmény (így a Semmelweis Orvostudományi Egyetem, a Heim Pál Gyermekkórház, valamint a Mozgássérültek Pető A. Nevelőképző és Nevelő Intézete) nyújt a területileg illetékes Regionális Egészségbiztosítási Pénztárral (REP) kötött megállapodás alapján. A REP felnőtt fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátására vonatkozó finanszírozási szerződéssel nem rendelkezik. 
Az a tény, hogy csupán csekély számú egészségügyi szolgáltató rendelkezik finanszírozási szerződéssel felnőtt fogyatékossággal élők fogászati ellátására, és ez jelenleg négy szolgáltatót (a kapacitás 40 %-os lekötöttségét) jelent, azzal is jár, hogy az esetek döntő többségében az ellátásra szoruló fogyatékossággal élők egyáltalán nem részesülnek fogászati ellátásban. Az elnök meglátása szerint annak, hogy értelmi fogyatékossággal élők kapnak-e vagy sem fogászati ellátást, nem szabad véletlenszerűen attól függenie, hogy szolgáltatók kötnek-e vagy sem finanszírozási szerződést. 
A szövetség elnökének álláspontja szerint, hátrányos megkülönböztetést jelent, hogy azonos tartalmú, színvonalú, minőségű ellátások egészséges személyek esetében térítésmentesen, vagy ha az ellátás térítéshez is kötött – mivel nincsenek speciális szükségletek, melyeket az ellátottnak meg kellene fizetnie -‚ lényegesen kevesebb térítési díjjal biztosítottak. 
Finanszírozási szerződések hiányában minden egyes fogászati beavatkozás esetén a speciális feltételeket és az ezzel járó költségeket a családnak kell megfizetnie. Az egészségügyi szolgáltató – az ellátás minősége, az egészségügyi intézmény felszereltsége stb. szempontjából történő – megválasztásában nincs a fogyatékossággal élő személynek valódi választási lehetősége. Ha kap is ellátást, nincs lehetősége másik, lakóhelyéhez közelebb eső, vagy magasabb színvonalon működő egészségügyi szolgáltatót igénybe venni, mely szintén hátrányos helyzetet teremt.
A fogyatékosságból eredő speciális szükségletek többletköltségeit számos esetben nem tudja fedezni a 2000-3000 Ft-ot jelentő plusz finanszírozás, tekintettel arra, hogy egy altatás költsége, akár több tízezer forint is lehet, melyet az ellátott személynek kell megfizetnie. Az elnök álláspontja szerint, az illetékes tárca a finanszírozási szerződések megkötésére vonatkozó jogszabályi háttér kialakításával és ennek során — a területi eloszlást is figyelembe véve – fogászati ellátásra köteles egészségügyi szolgáltatók kijelölésével, ill. a finanszírozási szerződések megkötésének ösztönzésével nyújthat segítséget a hátrányos helyzet megszüntetésében, illetve enyhítésében.
A jelzett probléma nemcsak a fogászati ellátás során, hanem bármely más egészségügyi szolgáltatás során felmerülhet, ahol az értelmi fogyatékossággal élő személy ellátása speciális szükségletet (ezáltal többletköltségeket) igényel (pl. hasi ultrahang, mellkas röntgen, egyes nőgyógyászati vizsgálatok, stb.).
Az ÉFOÉSZ-hez érkező, értelmi fogyatékossággal élők fogászati ellátásával kapcsolatos egyéb szülői panaszok a következő pontok szerint csoportosíthatók:
1.)	A legtöbb esetben, a fogászati kezelés során az orvosok szempontjából egyszerűbb, ha altatással történik az ellátás, jóllehet erre számos esetben nincsen szükség. Az altatás abból a szempontból is aggályos, hogy jelentős kockázattal jár, függetlenül attól, hogy arra mélyaltatás formájában kerül-e sor.
2.)	További probléma, hogy kevés a fogmegtartó kezelés értelmi fogyatékossággal élő személyek számára. A foghúzás – szintén az orvosok szempontjából – egyszerűbb megoldás, és sok esetben – a fogmegtartó kezelésekkel szemben – ez a módja, hogy elejét vegyék további fogászati beavatkozásnak.
3.)	Fenti problémák egyik forrása, hogy az orvosok nem ismerik az értelmi fogyatékossággal élők speciális igényeit, a velük való kapcsolatteremtés módját. Hiányzik az egyetemi orvosképzés tematikájából a fogyatékossággal élő személyekkel való kommunikáció és megfelelő bánásmód oktatása, továbbá a már praktizáló orvosok számára sincsenek megfelelő képzések, továbbképzések biztosítva.
Továbbra is problémát jelent, hogy az egészségügyben dolgozók képzésének, továbbképzésének tematikájából hiányzik az értelmi fogyatékossággal élőkre vonatkozó ismeretek oktatása. Az egészségügyről szóló törvény 115-118. §-ban szabályozott „egészségügyi ágazati szakmai képzés” keretében fontosnak tartjuk, hogy minden egészségügyi terültre vonatkozó képzés biztosított legyen.
Az egészségügyi ágazati szakmai képzés feladata a képzési fokoknak és szinteknek megfelelő elméleti és gyakorlati szakmai ismeretek nyújtása, szinten tartása és fejlesztése a tudomány korszerű színvonalának és az egészségügyi ellátás igényeinek megfelelően. Ebbe a keretbe jól illeszkedne a folyamatosan változó, fejlődő fogyatékosságra vonatkozó ismeretek oktatása.
Az egészségügyi alkalmazottak nem ismerik kellő mértékben az értelmi fogyatékossággal élők speciális igényeit, a velük való kapcsolatteremtés módját. Hiányzik az egyetemi orvosképzés tematikájából a fogyatékossággal élő személyekkel való kommunikáció és megfelelő bánásmód oktatása, továbbá a már praktizáló orvosok számára sincsenek megfelelő képzések, továbbképzések biztosítva. Ezzel kapcsolatosan az erre vonatkozó jogszabályok további módosítása is szükséges, hogy ezen ismeretek, kompetenciák az egészségügyi alkalmazottak képzése, továbbképzése programjaiban megjelenhessenek.
Az ÉFOÉSZ elnöke jelezte, hogy a fentieken kívül több olyan terület van, ahol jelentős hiányosságok tapasztalhatók.
 Nem megoldott a bentlakásos szociális intézményekben élő értelmi fogyatékossággal élő személyek szűrővizsgálata sem. Jelenleg mintegy 24 000 értelmi fogyatékos, illetve mentális problémával élő személy lakik szegregált, nagy létszámú bentlakásos intézményekben. Jelentős részük kizáró gondnokság alatt áll, így egészségügyi önrendelkezési joguk is sérül, egészségügyi szolgáltatásokhoz (szűrővizsgálatokhoz) való hozzáférésük is korlátozott, illetve ilyen vizsgálatokhoz egyáltalán nem férnek hozzá. A betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló szűrővizsgálatok így a súlyosan fogyatékos személyek számára az esetek döntő többségében nem elérhetőek, nem hozzáférhetőek. Ez kiemelten sújtja a fogyatékos nőket a nőgyógyászati és mammográfiai szűrővizsgálatok elmaradása miatt. Az elnök szükségesnek tartaná a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló egészségügyi szolgáltatásokról és a szűrővizsgálatok igazolásáról szóló 51/1997. (XII. 18.) NM rendelet módosítását, melyben külön nevesített formában kellene szabályozni azon fogyatékossággal élő személyek szűrővizsgálatát, akiknek az egészségügyi szűrővizsgálatokhoz való hozzáférése nem biztosított. Ezen jogok biztosítására külön garanciák is szükségesek, hiszen annak ellenére hogy a vonatkozó rendelet a szűrővizsgálatokhoz általános hozzáférést kíván biztosítani, értelmi fogyatékossággal élő személyek állapotuk, körülményeik, jogi státuszuk miatt ezen jogokkal nem tudnak élni. 
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII tv. (Ebtv.) szerint, az egészségbiztosító – az Egészségbiztosítási Alap költségvetésében meghatározott keretek között — méltányosságból a társadalombiztosítási támogatásba még be nem fogadott, támogatással nem rendelhető (...) gyógyászati segédeszköz árához támogatást nyújthat14. Az elnök szerint az Ebtv.-ben meghatározott méltányossági jogkör gyakorlása szabályozásának pontosítása, a méltányossági jogkör gyakorlásánál figyelembe vett szempontok Ebtv-ben való meghatározása szükséges.15

C. Az egészségügyi dolgozók képzése
12. Az oktatási államtitkárnak címzett megkeresésemre a nemzeti erőforrás miniszter adott választ, melyben arról tájékoztatott, hogy az autizmussal, valamint a fogyatékossággal élők kezelésére, egészségügyi ellátásra vonatkozó alapismeretek valamennyi egészségügyi képzés során megjelennek. Egyes speciális képzések — ahol a fogyatékossággal, illetve autizmussal élők egészségügyi ellátása fokozottabb mértékben felmerülhet — pedig külön ismereteket is biztosítanak a szakemberek számára. Emellett az egészségügyi továbbképzés rendszere is lehetőséget biztosít az autizmussal, illetve fogyatékossággal élőkkel gyakran foglalkozó egészségügyi dolgozóknak a speciális ismeretek elsajátítására.
Orvosok, fogorvosok képzése
Az orvos, fogorvos képzés a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvénnyel meghatározott képzési szerkezethez kapcsolódóan egységes, osztatlan képzés, amelynek képzési és kimeneti követelményeit az érdekelt szakmai terület szakemberei az ágazatért felelős minisztériummal egyeztetve a képzési szerkezet átalakításakor a korábbi képesítési követelményeket felülvizsgálva határoztak meg.
Az orvosi szakképzettség, a külföldi bizonyítványok és oklevelek elismeréséről szóló 2001. évi C. törvényben foglaltak szerint, a szakmai képesítések elismeréséről szóló 2005/36/EK irányelv (a továbbiakban: Irányelv) alapján azon néhány képzés, illetve szakma közé tartozik, amelyet feltétel nélkül elismernek Európában. A képzési és kimeneti követelmények kompetencia elvre épülően a kimeneti tudást, készségeket határozzák meg az adott szakképzettség tekintetében. A tanterv, az óra-, vizsgaterv a tantárgyi program meghatározása, fejlesztés elfogadása egyetemi hatáskör.
Az autizmus az orvosképzésben számos diszciplína tematikájában jelentkezik. Természeténél fogva elsősorban a pszichiátria tárgyalja a betegség kóroktanát, tünettanát és a kezelés lehetőségeit. Központi idegrendszeri vonatkozásai miatt a neurológiai tematikákban szintén szerepel, és gyermekkori megjelenése, illetve előfordulása miatt a gyermekgyógyászat tantárgynak természetesen szintén fontos fejezetét képezi.
Az általános orvostudományi szakképzési és kimeneti követelményeiben nem szerepel önállóan, hiszen ez egy, a számtalan betegség között, amellyel a képzésben a hallgatók megismerkednek, és amelyeket a képzési és kimeneti követelményekben taxatív módon nem sorolnak fel. A miniszter véleménye szerint, a fenti ismeretek az orvosi kurrikulumban is kellő reprezentációt élveznek, és az orvosképzésben résztvevő szakemberek megítélése szerint az általános orvos kellően tájékozott az autizmus természetéről.
A fogyatékosság kérdése merőben más. Valamennyi orvosi tantárgy – kivétel nélkül – tárgyalja a fogyatékosság szakspecifikus előfordulási lehetőségeit, ezért ezeket csakis az egyes tárgyak tematikájában kell megjeleníteni. Ahogyan a megelőzés (prevenció) sokkal inkább szemléletet, semmint szaktárgy-specifikus entitást jelent, a fogyatékosság sem jelenik meg önálló diszciplínaként. Az orvosképzés fejlesztéséért felelős szakemberek természetesen mindent megtesznek, hogy ezek az általános orvosi szemlélet részét képező aspektusok ki ne maradjanak a tantervből, de megjelenésük érthető módon nem önálló tantárgyként, hanem valamennyi tárgyat átható megközelítésként.
A szakorvos képzés kurrikulumait a szakorvos, szakfogorvos, szakgyógyszerész és klinikai szakpszichológus szakképesítés megszerzéséről szóló 66/1999. (XII. 25.) EÜM rendelet (a továbbiakban R.) tartalmazza. A szakorvos képzés ideje alatt a szakorvos jelölt gyakorlati tevékenységet végez, a kurrikulum is ennek megfelelően meghatározott a jogszabályban (meghatározott osztályokon, részlegeken meghatározott idő eltöltése). A jogszabályban rögzített képzési és kimeneti követelmények között az egészségügyi felsőoktatási intézmények határozzák meg a szakképzés részletes tartalmát (a képzés során a jelöltnek milyen típusú beavatkozásokat kell figyelemmel kísérnie és végeznie), és alakítják ki a szakképzés teljesítéséhez szükséges, a felsőoktatási intézmények által szervezett ún. törzsképzési tanfolyamok tartalmát. 
Természetesen azokon a szakterületeken, amelyeken az autizmussal, illetve a fogyatékossággal élők egészségügyi ellátása gyakori, a szakorvos jelöltek már a szakképzés ideje alatt, a gyakorlatban találkoznak az ezen betegek ellátásához szükséges speciális igényekkel, így a szakképzésük során megfelelő felügyelet mellett elsajátíthatják a szükséges ismereteket is. A miniszter arról is tájékoztatott, hogy a tárca 2011. második félévében tervezi az R. átfogó felülvizsgálatát és szükség esetén az egyes kurrikulumok módosítását a korábbi elvek megtartása mellett, azaz a képzés részletes tartalmi elemeinek kidolgozása továbbra is a felsőoktatási intézmények kompetenciájába tartozik majd, a jogszabály-módosítással összhangban a felsőoktatási intézményeknek a képzések részletes tartalmát is át kell tekinteniük, egységesíteniük és szükség esetén módosítaniuk.
Az orvosok számára a kötelező továbbképzési rendszer biztosítja, hogy az egyes speciális ismeretek is könnyen és gyorsan elsajátíthatók legyenek, mind a kötelező, mind pedig a szabadon választható továbbképzések esetében. A kötelező továbbképzést az orvosok, fogorvosok, gyógyszerészek és klinikai szakpszichológusok folyamatos továbbképzéséről szóló 52/2003. (VIII. 22.) ESzCsM rendelet alapján, a Szakmai Kollégium által meghatározott tematika figyelembe vételével, az egészségügyi felsőoktatási intézmények jogosultak és egyben kötelesek is megszervezni, illetve lefolytatni. Szabadon választható, elméleti továbbképzést azonban bárki szervezhet előzetes minősítést követően, így nincsen akadálya annak, hogy a fogyatékossággal, illetve autizmussal élőkkel foglalkozó szakmai szervezetek is szervezzenek továbbképzést.16
Szakdolgozók képzése
A középfokú szakképzések szakmai és vizsgakövetelményeire vonatkozó jogszabályok alapján a fogyatékossággal kapcsolatos alapismereteket és kompetenciákat, valamint az azokhoz társítható szakmai ismereteket a központi oktatási programok tartalmazzák.
Az általános ápolóképzésben az Irányelvben foglaltak alapján az egészségügyért felelős miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeinek kiadásáról szóló 1/2011. (I. 7.) NEFMI rendeletben kerültek meghatározásra azok a kompetenciák, amelyekkel a szakképzésben résztvevőnek a kimenetkor szükséges rendelkeznie. Az ápolóképzésben komoly hangsúlyt kap a fogyatékossággal kapcsolatos ismeretek oktatása, a megfelelő szintű betegellátáshoz, az egészséges ember gondozásához szükséges kompetenciák leírása, melyek a vizsgakövetelmények között is megjelennek.17
A fentiek alapján miniszter véleménye szerint a középfokú szakképzésbe a fogyatékossággal kapcsolatos ismeretek beépültek, de a központi programok fejlesztésénél, a jogszabályi háttér változása esetén továbbra is kiemelten fogja a tárca az ellátásban is igen időszerű kérdést kezelni.
Az egészségügyi szakdolgozók továbbképzésének szabályairól szóló 28/1998. (VI. 17.) NM rendelet alapján elméleti továbbképzést az egészségügyi szakdolgozók részére bárki szervezhet. Ezen lehetőséggel élve számos alapítvány, társaság, illetve intézmény szervez kifejezetten az autizmus, illetve fogyatékosság egyes speciális területei témakörébe tartozó továbbképzéseket, melyek célcsoportja szinte a teljes egészségügyi szakdolgozói területet lefedi. A minősített továbbképzések jegyzéke az Gyógyszerészeti és Egészségügyi Minőség és Szervezetfejlesztési Intézet — Egészségügyi Szakképző és Továbbképző Intézet (ETI) honlapján (www.eti.hu) elérhetőek.
A továbbképzések köréből külön kiemelendő, hogy az ETI és a Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közalapítvány 2011 márciusában közös együttműködésben elindította a TAMOP 5.4.5. „A fizikai és infokommunikációs akadálymentesítés szakmai hátterének kialakítása” című kiemelt projekt keretében a „Képzők képzése — felkészítés az akadálymentesítés témájú képzési programok az egészségügyben” című továbbképzést.18
Európai Uniós forrásból a TÁMOP-6.2.2./B/09/2. „Képzés, módszertani fejlesztés” program keretében a Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közalapítvány 45 millió Ft támogatást kapott, amelyből a fenti képzések tartalmának felülvizsgálata, további továbbképzések szervezése valósítható meg.
Mindezekből ― a miniszter álláspontja szerint ― jól látható, hogy az egészségügyi ágazat a lehetőségekhez mérten kiemelten kezeli az autizmussal, illetve fogyatékossággal élők speciális igényeit, emellett a feladatok megvalósításában aktívan együttműködik a szakmai szervezetekkel. Amennyiben lehetséges az ágazat Európai Uniós forrásokat is bevon annak érdekében, hogy az egészségügyi szakemberek megfelelő speciális ismeretekkel rendelkezzenek ezen személyi kör ellátására.
13. A Pécsi Tudományegyetem Általános Orvostudományi Karának dékánja arról tájékoztatott, hogy az orvosképzésben az autistákkal való bánásmód oktatása a betegség előfordulási arányának megfelelően történik. A Karon a betegség a Pszichiátria kötelező tantárgy keretében, illetőleg a gyermek- és ifjúságpszichiátria választható tárgy keretében kerül ismertetésre.
A dékán jelezte, hogy a PTE Szak és Továbbképző Igazgatóság a folyamatos továbbképzés tanfolyamainak akkreditálásánál, nyilvántartásánál tölt be koordináló szerepet, a tanfolyamok programját a szakmai grémium vezetők kontrollálják, illetve állítják össze. A dékán az autizmussal kapcsolatban a Semmelweis Egyetem által akkreditált, de az ország összes orvosa számára elérhető tanfolyamok listájáról is tájékoztatott.19 Az egyetemen ezeket a tanfolyamokat népszerűsítették az orvosok, fogorvosok és gyógyszerészek kötelezően előírt továbbképzési kötelezettségének eredményes teljesítése érdekében.
14. A Szegedi Tudományegyetem Általános Orvostudományi Karának dékánja arról számolt be, hogy az autizmus/autizmus spektrumzavarok oktatására a gyermek- és ifjúságpszichiátria és a pszichiátria tantárgyak keretében kerül sor. Az orvostanhallgatók a IV-V. évfolyam során kötelezően választható kurzus keretében 15 elméleti és 15 gyakorlati órában hallgathatnak gyermek- és ifjúságpszichiátriát, amelynek keretében 1 óra elmélet az autizmus spektrum zavarokról, 1 óra a mentális retardációról szól, a gyakorlatok alatt több autistával, szellemi fogyatékossal is találkozhatnak. Évente a kurzust 40-50 magyar és 20-30 angol nyelvű orvostanhallgató végzi el. A pszichiátria oktatása keretében kötelező kurzus keretében 1 óra elméletet hallhatnak az autizmus tárgykörében az orvostanhallgatók, gyakorlati példákkal szigorló évi gyakorlaton találkozhatnak.
A posztgraduális pszichiáter szakorvosképzésnek részét képezi az autizmussal kapcsolatos ismeretek oktatása, illetve a mentálisan sérült személyekkel való bánásmód és kommunikáció. A gyermekpszichiáter szakorvosképzés keretében a szakorvos-jelöltek évente 6-8 autista, 20-40 értelmi fogyatékos gyermek diagnosztizálásában és kezelésében vesznek részt, képzésükben a fenti betegcsoportok — éppen gyakoriságuknál fogva — hangsúlyozottan szerepelnek.
A továbbképzési lehetőségek alapvetően a rendelkezésre álló forrásoktól függenek. Mindaddig, amíg ezek mértéke csekély, a meglévő erőforrásokat általában a nagy betegkört érintő zavarokhoz csoportosítjuk, így e területen valóban háttérbe szorulhat az autizmus.
Az Egyetem által „a gyermek- és ifjúságpszichiátria aktuális kérdései” címen akkreditált kötelező szinten tartó tanfolyamon 2011. márciusában a 25 órából 5 szólt az autizmus spektrum zavarok valamely vonatkozásáról, míg a mentális retardációról nem hangzott el jelenleg előadás. A tanfolyamot gyermek- és ifjúságpszichiáterek, pszichiáterek, csecsemő- és gyermekgyógyászok számára hirdették meg.
Az Egyetem által minden félévben meghirdetett kötelezően választható regionális gyermek- és ifjúságpszichiátriai továbbképző tanfolyamokon legutóbb 2011. január 19-én hangzott el egy 2 órás előadás autizmus spektrum zavarok témakörben. A továbbképző tanfolyamon gyermekpszichiáterek mellett gyermekgyógyászok, gyermek- pszichológusok, pedagógusok és szociális munkások is rendszeresen megjelennek.
Az akkreditált gyermek- és ifjúságpszichiátriai folyóirat referálásokon 2010 szeptembere óta 2 alkalommal került sor pervazív zavar, 1 alkalommal fogyatékosság témakörben közlemény referálására.
A szakápoló képzés tematikája szerint a hallgatókat nem csupán a különböző mentális zavarokban szenvedő kliensekkel kapcsolatos bánásmódra és kommunikációra, hanem az ellátórendszer különféle szinterein történő feladatokra is felkészíti.
Szegeden a Gyermekgyógyászati Klinika és Gyermekegészségügyi Központ által szervezett Tiszaparti Gyermekgyógyászati Esték, a Csecsemő- és Gyermekgyógyászati Szintentartó Tanfolyam, a Dél-magyarországi Decentrum ülés keretiben, a Pszichiátriai Klinika Elme Mater c. programjaiban is helyet kap a témakör.
A betegek diagnosztikája és kezelése a Nemzeti Erőforrás Minisztérium Szakmai irányelvei szerint történik. Az autista betegek ellátása a Szegedi Tudományegyetemen a Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályon történik. 2010-ben 74 beteg került osztályos felvételre autizmus spektrum zavar diagnózissal (ebből 45 kapott infantilis autizmus diagnózist) diagnosztika és kezelés céljából. 2011. május 31-ig 32 esetet kezeltek (20 fő gyermekkori autizmus diagnózis kapott). Ez az éves betegforgalom kb. 10 %-a. Az osztályon lehetőség van a legkorszerűbb autizmus diagnosztikai vizsgálat (ADI ADOS) elvégzésére. A járóbeteg ambulancián 2010-ben 84 pervazív zavaros beteget gondoztak, ebből 54 infantilis autista. 2011. május 31-ig 46 pervazív zavaros gyermeket gondoztak, ebből 18 infantilis autista volt.
A dékán ugyanakkor megjegyezte, hogy az utóbbi években tragikusan háttérbe szorított, tárgyi finanszírozási és humánerőforrásaitól megfosztott, illetve azt elvesztő pszichiátriai ellátáson belül nem biztos, hogy szerencsés egy betegcsoport privilegizált kezelésére, ellátására törekedni, mert az óhatatlanul is más betegcsoportok háttérbe szorulását vonja maga után. A klinikusok az ombudsmani vizsgálat azon alapvetését, amely szerint az autizmussal küzdők száma drasztikusan növekszik, a klinikai betegforgalmi tapasztalataik alapján nem érzik kiemeltként súlyos mértékűnek.
A dékán hangsúlyozta, hogy az oktatásban, képzésben foglalkozni kell a témakörrel, de megfelelő arányosságot tartva a többi hasonló súlyú betegségekkel. Ma már minden szakmai társaság, vagy adott tárgykörre szakosodott alapítvány kurzusindítást kezdeményez, amit a magyar orvosképzés már óraszámmal nem tud kompenzálni, s csak kötelezően választható, szabadon választható órákkal tud a kötelező diszciplínák óráin túl meghirdetni. Megfontolandó és napirenden van a graduális és posztgraduális orvos- és szakorvosképzés egyensúlyának, egymásra épülésének kialakítása, amely elősegítheti a minimál követelmények maradéktalan teljesítését és a további ismeretek elsajátítását.
15. A Debreceni Egyetem Általános Orvostudományi Karának dékánja azokról a lépésekről tájékoztatott, amelyeket a Kar tesz a fogyatékossággal élők és ezen belül az autizmussal elő személyek egészségügyi alap- ás szakellátásának fejlesztése érdekében. A dékán is fontosnak tartja, hogy az orvosok illetve az egészségügyi szakdolgozók rendelkezzenek ismeretekkel a különböző fogyatékosságok sajátosságairól és a sajátosságokból adódó ellátási nehézségekről. Ennek érdekében a graduális képzés során az általános orvos szak hallgatói a kötelező Pszichiátria II. kurzus keretén belül tanulnak gyermekpszichiátriát és ennek a kurzusnak a gyakorlata során autista gyerekekkel foglalkozó osztályt látogatnak meg a hallgatók. Ezen kívül kötelezően választható kredit kurzusként vehetik fel a „Fogyatékossággal élők társadalmi befogadása” című tárgyat, melyet 20 elméleti és 2 gyakorlati órában látogathatnak, melynek része „A fogyatékossággal élőkkel folytatott kommunikáció alapvető kérdései” című előadás. Ezen túl tervezik az említett témakör bevonását az ,,Orvosi etika és Magatartásorvostan” kötelező tárgyak oktatásába. A szakorvos képzés során természetesen a Gyermekpszichiátria és a Fizikális medicina és rehabilitációs orvoslás szakképzés rezidensei részletesebben foglalkoznak az autizmussal élő betegekkel való bánásmóddal.
Az ápoló, és valamennyi az 1/2011. (I. 7.) NEFMI rendelet („Az egészségügyért felelős miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések”) szerinti szakképesítés központi programjának ,,2321-06 Interakció az egészségügyi ellátásban” modulja tartalmazza a fogyatékossággal élők egészségügyi ellátásának szabályait és módszereit. Kifejezetten a fogyatékossággal illetve az autizmussal élő betegek egészségügyi ellátásának specifikumai az egyes szakmai továbbképzéseken belül, egy-egy előadás formájában kerülnek bemutatásra. A dékán kifejtette, hogy a jövőben az egészségügyi dolgozók továbbképzésének szervezése során külön figyelmet fognak fordítani arra, hogy önálló blokkban ez a téma bekerüljön a továbbképzés anyagába.
16. A Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Kar dékánja válaszában leírta, hogy az Egészségtudományi Karon létezik az autizmusról elméleti előadás és hozzá kapcsolódó szakszeminárium, a dékán leveléhez mellékelte a magyar képzésben elérhető kurzusok tematikáját és tantárgy leírását. Az ÁOK hallgatói a kurzusokat abban az esetben tudják felvenni, ha a két kar között megegyezés születik (pl. finanszírozás kérdésében). A fogyatékossággal, autizmussal élő betegekkel való bánásmóddal, kommunikációval kapcsolatos ismeretek tehát csak az Egészségtudományi Karon szerepelnek a tantárgyi tematikájában, a dékán szerint az áthallgatás a két Kar közötti megállapodással azonban megoldható lesz a közeljövőben.
A Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Kar dékánja a megkeresésemben foglaltakat továbbította a Semmelweis Egyetem Belgyógyászati Klinika igazgatójának, a Semmelweis Egyetem Magatartástudományi Intézete igazgatójának, továbbá a Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Kar Pszichiátriai és Pszichoterápiás Klinika igazgatója felé, akik az alábbi válaszokat adták:
16. 1. A Semmelweis Egyetem Belgyógyászati Klinika igazgatója arról tájékoztatott, hogy az egyetem Továbbképzési Központja az elmúlt években jelentős számú továbbképző tanfolyamot akkreditált. Az autizmus témakörében 2010. I. félévében két kötelezően választható tanfolyam is volt, 2010. II. félévében egy kötelezően választható tanfolyam, 2011. I. félévében egy kötelezően választható és egy szabadon választható tanfolyam foglalkozott az autizmus kórismézésének, terápiájának kérdéseivel.
A gyengén látók rehabilitációja vonatkozásában a Szemészeti Klinika 2008. II. félévében tartott szabadon választható tanfolyamot. Hasonló tanfolyam az elmúlt években is megrendezésre került, az utóbbi két évben kötelezően választható jelleggel.
Az Országos Orvosi Rehabilitáció Intézet az elmúlt években számos tanfolyamot rendezett a mozgássérültek rehabilitációjával kapcsolatban.
A Bátor Tábor Alapítvány tanfolyamainak keretében pedig a krónikus ízületi gyulladásban szenvedő, valamint a diabeteses gyermekek részére tartanak foglalkozásokat és történik a gyermekgyógyászok, klinikai szakpszichológusok továbbképzése. A tanfolyamok szabadon választható jellegűek.
16. 2. A Semmelweis Egyetem Magatartástudományi Intézetének igazgatója arról számolt be, hogy a fogyatékossággal élőkkel és autistákkal való kommunikáció egyelőre még nem része az orvosi kommunikáció oktatásának, csak érintőlegesen foglalkozik ezzel a témakörrel. Jelezte, hogy már készül az erről szóló tankönyvfejezet, az orvosi kommunikáció tankönyv harmadik kiadásának ez a témakör önálló fejezete lesz. 
A bioetika tárgyán belül a fogyatékossággal kapcsolatos etikai kérdésekről többféle vonatkozásban is szó van. A fogorvosi pszichológia tantárgy keretén belül a különböző betegcsoportokkal való bánásmód sajátosságai ismertetésre kerülnek a hallgatókkal, ezen belül kiemelten a fogyatékossággal élők kezelése. A pszichiátria pedig magában foglalja az autizmus oktatását a többi gyermekkorban induló kórkép mellett. Ez a posztgraduális képzésre is vonatkozik.
16. 3. A Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Kar Pszichiátriai és Pszichoterápiás Klinika igazgatója arról tájékoztatott, hogy az autizmussal kapcsolatos ismeretek oktatása megoszlik a gyermekgyógyászat, a gyermek- és ifjúságpszichiátria és a pszichiátria között. A pszichiátria oktatása az V. évben 28 előadásból és 28 gyakorlatból áll, melyet a VI. éves 4 hetes gyakorlat követ. Ezen belül történik a jelentősebb betegségek illetve betegségcsoportok ismertetése, az egyes betegségeknek azonban nincsen külön kurzusa. Az autizmussal élők diagnosztikája gyermekkorban történik, így ez a klinikának nem kompetenciája. A felnőtt autistákat csak súlyos agitáció, szövődő pszichózis vagy más pszichiátriai komplikáció esetén lát el a klinika, egyébkénként az autisták ellátása nem pszichiátriai osztályokon történik. Az igazgató kiemelte, hogy külön figyelmet fognak szentelni annak, hogy a pszichiátria graduális oktatásban tételesen is sor kerüljön az autizmus megismertetésére és a témát külön felveszik a vizsgatételbe. Az igazgató tájékoztatása szerint a kötelező szakorvos továbbképzésen belül időt fognak szentelni a felnőtt autisták kezelésével kapcsolatos ismeretek előadására, azonban az oktatás struktúrája, valamint az autisták speciális ellátó rendszere miatt nem tervezik, hogy az orvosképzésben az autizmus témájával kizárólagosan foglalkozó kurzust/tantárgyat akkreditáltatnak.
16. 4. A Semmelweis Egyetemen Általános Orvostudományi Kar 1. sz. Gyermekgyógyászati Klinika igazgatója arról számolt be, hogy miként Magyarország összes orvoskarán általános orvosi diplomához szükséges ismereteket oktatnak. Az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegekkel való kommunikáció önállóan nem, azonban különböző tananyagon belül része a kurrikulumnak (pl. orvosi kommunikáció, bioetika, orvosi etika, orvosi szociológia, orvosi kommunikáció, magatartástudomány, továbbá psychotherapia az orvosi gyakorlatban, psychiátria, belgyógyászat, gyermekgyógyászat). Az autizmussal kapcsolatos speciális kommunikációs és terápiás ismeretek az orvosi diplomát követő szakorvosi képzettség megszerzése során jutnak el a fiatal orvosokhoz. A Semmelweis Egyetem I.sz. Gyermekklinikáján ezen betegségben szenvedőkkel elmélyülten foglalkoznak és a Klinikán több munkatárs kifejezetten magas szintű ismereteket szerzett a kórképben szenvedők ellátásával kapcsolatosan, a folyamatos gyakorlati foglalkozást tapasztalt munkatársak végzik. A fennálló helyzet további javítására az igazgató a közeljövőben olyan akkreditált egy napos vagy fél napos továbbképző beindítását tervezi, amely az autisták problémakörével foglalkozik, az idevonatkozó ismereteket közli. Tervezi továbbá felmérni az orvostanhallgatók között, hogy vannak-e olyanok, akik részéről nagyobb az igény az autizmussal kapcsolatos ismeretek elsajátítására, ezen hallgatók számára speciálkollégiumon belül adják át az ismereteket, a továbbképzési rendszerében pedig a saját szakdolgozóik számára adnak egy rövid ismertetést az autizmusról. Az igazgató véleménye szerint a fentiek megvalósításához valamennyi feltétellel rendelkeznek (szakmai hozzáértés, oktató helyiség, a meghívások eljuttatása az egészségügyi személyzethez, orvostanhallgatók ismereteinek bővítése).

Az érintett alkotmányos jogok
-	Az élethez és emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” [Alkotmány 54. § (1) bekezdés];
-	A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.” [Alkotmány 67. § (1) bekezdés];
-	Az egyenlő bánásmód követelménye: „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.” [Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés];
-	Az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye: „A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” [Alkotmány 70/A. § (3) bekezdés];
-	a lehető legmagasabb szintű egészséghez való jog: „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.” [Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdés]

Az alkalmazott jogszabályok, joganyagok
-	a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 2007. évi XCII. törvény (ENSZ Egyezmény)
-	az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.)
-	a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (Fot.)
-	a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény (Ftv.)
-	a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 
-	az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III. 3.) Korm. rendelet (Kr.)
-	a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló egészségügyi szolgáltatásokról és a szűrővizsgálatok igazolásáról szóló 51/1997. (XII. 18.) NM rendelet
-	a szakorvos, szakfogorvos, szakgyógyszerész és klinikai szakpszichológus szakképesítés megszerzéséről szóló 66/1999. (XII. 25.) EüM rendelet (EüM rendelet)
-	az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szóló 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet
-	az alap- és mesterképzési szakok képzési és kimeneti követelményeiről szóló 15/2006. (IV. 3.) OM rendelet (OM rendelet)
-	az egészségügyért felelős miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeinek kiadásáról szóló 1/2011. (I. 7.) NEFMI rendelet
-	az egészségügyi szakmai kollégium működéséről szóló 12/2011. (III. 30.) NEFMI 
-	rendelet 
-	10/2006. (II.16.) OGY határozat az új Országos Fogyatékosügyi Programról (OGY hat.)
-	„Legyen jobb a gyermekeknek!” Nemzeti Stratégiáról szóló 47/2007. (V. 31.) OGY határozat végrehajtásával kapcsolatos, 2007-2032 közötti kormányzati feladatokról szóló 1092/2007. (XI.29) Korm. határozat

Megállapításaim
I.	A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A törvény a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, azt az ombudsmani gyakorlat formálta és alakította ki. Az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatóknak tekinti a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.20 A közszolgáltatás a lakosság nagy részét érinti, vagyis a közszolgáltatás tömeges jellegű és általában valamely alapszükségletet elégít ki. Az Eftv. 1. § (2) bekezdésének b) pontja szerint egészségügyi közszolgáltatás: a részben vagy egészben a központi költségvetés és az Egészségbiztosítási Alap terhére finanszírozott egészségügyi szolgáltatás. A fentiek alapján az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatást végző szervek körébe tartozónak tekinti az egészségügyi intézményeket, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Obtv. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed.
Az ombudsmanok a kezdetektől – az intézmények nagyfokú autonómiáját szem előtt tartva – közszolgáltatást végző szervként vizsgálták a felsőoktatási intézményeket. Az Ftv. rendelkezéseiből közvetve – az állami alapítás, illetve elismerés, állami finanszírozás, akkreditáció, oklevél-kibocsátás stb. – következtethetünk a felsőoktatási intézmények közszolgáltató jellegére. 

II. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
1. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.21
Az alkotmánybírósági gyakorlat kiemeli, hogy az emberi méltósághoz való jog az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazásának tekinthető. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. A modern alkotmányokban, illetve alkotmánybírósági gyakorlatban „a személyiség szabad kibontakozásához való jog”, „az önrendelkezés szabadságához való jog”, „általános cselekvési szabadság”, továbbá „a magánszférához való jog” elnevezésekkel szerepel. Az általános személyiségi jognak fontos elemét képezi az önrendelkezés szabadsága, az önrendelkezéshez való jog, amely – mint az összes ún. különös személyiségi jog – elsősorban az egyén autonómiáját, döntési és cselekvési szabadságát védi. Az Alkotmánybíróság felfogásában a személyi szabadság az egyén olyan autonómiáját jelenti, amely feltételezi a teljes akarati és cselekvési szabadságot a jog keretei között. A személyi szabadság joga mindenkivel szemben érvényesülő jog, amely minden embert megillet, ugyanakkor nem részesül abszolút védelemben, mivel törvényben meghatározott esetekben korlátozható.22 A méltósághoz való jognak részét képezi az is, hogy minden embert másokkal egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az egyes emberek és embercsoportok között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni.23
Ahogyan arra már a korábbi jelentésemben24 hivatkoztam, az Alkotmány külön nem nevesíti a betegjogokat, de az emberi méltósághoz való jogból, és az önrendelkezési jogból levezethetőek. A betegjogokra vonatkozó lényeges, garanciális rendelkezéseket az Eütv. tartalmazza. Az emberi méltósághoz való jogot érvényre juttató Eütv. betegjogi katalógusa nevesíti – többek közt – az egészségi ellátáshoz való jogot, a beteg emberi méltósághoz való jogát, tájékoztatásához való jogát, önrendelkezési jogát és az ellátás visszautasításához való jogát. A betegjogi rendszer központjában az egészségügyi önrendelkezési jog biztosítása, valamint az „informed consent” (tájékozott beleegyezés) elve áll, ennek megfelelően széles körű alapjogi védelemben részesül a szabad, tájékozott és felelősségteljes döntésre képes ember saját teste és sorsa feletti rendelkezési joga. Az egészségügyi önrendelkezési jog gyakorlásának ugyanakkor előfeltétele, hogy a betegek számára az általános és speciális egészségügyi ellátásokhoz tényleges és egyenlő hozzáférési lehetőséget biztosítsanak.
2. Jelentésemben – kvázi gyermekjogi szakombudsmani feladatomból kifolyólag – az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő gyermekek egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésével összefüggésben, a gyermekek alapvető jogainak – így különösen egészséghez és a gondoskodáshoz való joguk – esetleges sérelmét is vizsgáltam.
Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia. Ezt egészíti ki, meghatározott esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem. Ez a sorrend fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből, valamint ezt diktálja a gyermek mindenek felett álló érdeke, de ezt támasztja alá az AB gyakorlata is.25 A gyermeknek e joga tehát megalapozza az állam alkotmányos kötelességét a gyermek fejlődésének védelmére. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, ezért tételesen meg nem határozható állami- és önkormányzati szervet is.
A gyermekek jogainak érvényesülését kiemelten figyelemmel kísérő munkám során ugyanakkor számos alkalommal felhívtam a figyelmet arra is, hogy az alapjogok a gyermekeket is teljes egészében megilletik. A kiskorú gyermekek ugyanakkor kiszolgáltatottabbak, a meglévő jogaikat és érdekeiket nem képesek a felnőttekével azonos módon képviselni és érvényesíteni. Az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az objektív alapjogvédelmi, gyermekvédelmi kötelezettség egyenlíti ki: az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése, védelme érdekében.
3. Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése rendelkezik arról, hogy a Magyar Köztársaság mindenki számára biztosítja az alapjogokat bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. 
Az Alkotmány fentebb idézett rendelkezése – amint azt az Alkotmánybíróság 30/1997. (IV. 29.) AB határozatában is kifejtette – a jogegyenlőség követelményét rögzíti, ami azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni. 
A különbségtétel alkotmányosságának feltétele, hogy a jogszabály egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kezelje az érintett személyeket, és szempontjaikat azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal mérlegelje. A 32/1991. (VI. 6.) AB határozat szerint a megkülönböztetésnek egymással összehasonlítható alanyi körre kell vonatkoznia. Kizárja az alkotmányellenességet, ha az egyenlőtlenség a jogi konstrukciók különbözőségéből, különböző jogi helyzetekből fakad. Tehát az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom nem jelenti azt, hogy mindenfajta megkülönböztetés sérti a jogok egyenlő elosztásának alkotmányos követelményét. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni.
A 70/A. § (3) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti. A hátrányos megkülönböztetés tilalma és az esélyegyenlőség biztosítása, előmozdítása az állam számára eltérő jellegű, de szorosan összekapcsolódó feladatot, kötelezettséget jelent. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség, míg az esélyegyenlőség elősegítése az állam részéről egy jogi lehetőséget biztosít. Lehetőséget, ugyanakkor bizonyos, valamely tulajdonságuk (pl. életkor, betegség, testi fogyatékosság) miatti sajátos, kiszolgáltatottabb helyzetük miatt objektíve hátrányba kerülő személyek csoportjainál az állami beavatkozás nem fakultatív feladat: az állam itt köteles hatékony lépéseket tenni az eredendően és súlyosan egyenlőtlen helyzet felszámolására. A speciális, objektíve hátrányos helyzetben lévő jogalanyok számára ugyanis csak az esélyegyenlőtlenség kiküszöbölését célzó állami kötelezettségvállalás, többletjogok biztosítása teremthet lehetőséget az egyenlő esélyekre. 
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint az állam szabadságot élvez abban, hogy milyen módon, milyen jogi, normatív és anyagi eszközökkel teljesíti az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó alkotmányos kötelezettségét, mint államcélt: figyelembe kell venni és mérlegelni lehet az eszközök megválasztásában az állam teherbíró képességét.26 A tényleges esélyegyenlőség és fokozott jogvédelem előmozdítása során lényeges szempont ugyanakkor az is, hogy a fogyatékossággal élő betegek állapotukból adódóan nem csupán méltóságuk, önrendelkezési joguk kifejezett megsértésével szemben védtelenek, hanem – mivel jóformán semmilyen igény- vagy jogérvényesítésre nem vagy csak nagyon korlátozottan képesek – szinte teljes mértékben kiszolgáltatottak az ellátás során.27
4. Az Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tartalmát.28
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Alkotmány 70/D. §-a alapján a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogként meghatározott alkotmányi követelmény az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához, életviteléhez.29 Az alkotmánybírósági gyakorlat utal arra is, hogy „[…] az államnak a 70/D. § (2) bekezdésben e jog megvalósulása érdekében meghatározott, az egészségügyi intézmények és orvosi ellátás megszervezésére irányuló kötelezettsége […] annyit feltétlenül jelent, hogy az állam köteles megteremteni egy olyan intézményrendszer működésének a garanciáit, amely mindenki számára biztosítja az egészségügyi szolgáltatások igénybevételének lehetőségét, azaz azt, hogy a szolgáltató intézmények hiánya miatt senki ne maradjon ellátatlanul.” „Az állam szabadsága nem terjed odáig, hogy anélkül üresítse ki az egyik legfontosabb garanciális intézmény tartalmát, hogy helyette nem építi ki az alapvető jog megvalósulásának azonos súlyú biztosítékait.”30
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor utalt arra is, hogy „az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek volna minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna.” Az Alkotmánybíróság olvasatában „az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ban meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje. Az egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg.”31
Ahogy azt korábbi vizsgálatom kapcsán kifejtettem,32 álláspontom szerint a jogalkalmazási gyakorlatra fókuszáló ombudsmani jogvédelemnek az egészséghez való jog biztosításával összefüggő állami kötelezettségekkel kapcsolatban akár az alkotmánybíróságitól eltérő, további alapjogi követelmények megfogalmazására és kibontására van lehetősége. Önmagában ugyanis az a tény, hogy az AB alacsonyabb mércéje miatt valamely jogszabályi rendelkezést, jogi-szervezeti megoldást az egészséghez való jog érvényesülése szempontjából – a fenti gyakorlat alapján – nem minősít alkotmányellenesnek, még egyáltalán nem zárja ki azt a lehetőséget, hogy e norma gyakorlati alkalmazásával, hatásával és következményeivel kapcsolatban az egészséghez való joggal, vagy ennek alanyi jellegű részjogosítványával, az egészségügyi ellátáshoz való jogosultsággal összefüggő visszásság megállapítására kerüljön sor.
Az ombudsmani jogvédelem eltérő, magasabb mércéjében két végpont határozható meg. Értelemszerűen nem állapítható meg az egészséghez való joggal összefüggő visszásság pusztán egy intézmény megszüntetése, átalakítása, összevonása, feladatátadása miatt, egy ilyen szemlélet parttalanná és esetlegessé tenné az országgyűlési biztos által biztosított jogvédelmet. Más a helyzet, ha az egészségügyi intézményrendszeren belül, így például az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek ellátás területén meghatározott helyeken, megyékben vagy régiókban bizonyos speciális szakellátások érdemben elérhetetlenné válnak és ez az állapot hosszú időn keresztül „stabilizálódik”.

III. Az alkalmazott jogszabályok tekintetében
A vizsgálat átfogó jellegére tekintettel jelentésemben áttekintettem valamennyi releváns kötelező erővel nem rendelkező, de megfontolandó ajánlásokkal, javaslatokkal, továbbá a betegek jogainak biztosításával, érvényesülésével kapcsolatos nemzetközi – a Magyar Köztársaságot is terhelő – kötelezettségeket
1. Fel kell hívni a figyelmet az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő személyek jogainak védelmével kapcsolatos nemzetközi kötelezettségvállalásokra is. Az ENSZ Közgyűlése 2006. december 13-án elfogadta a Fogyatékossággal élő Személyek Jogairól Szóló Egyezményt (a továbbiakban: ENSZ Egyezmény), melyet a Magyar Köztársaság Országgyűlése 2007. június 25-én, a 2007. évi XCII. törvénnyel hirdetett ki. Ez az ENSZ Egyezmény 2008. május 3-án lépett hatályba, így az azt ratifikáló tagállamoknak eleget kell tenniük az abban foglalt kötelezettségeknek. 
A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló Egyezmény 1. cikke egyfajta definíciót ad a fogyatékossággal élő személyekre vonatkozóan, nem határozza meg konkrétan, hogy kik a fogyatékossággal élő emberek. Már a preambulum hangsúlyozza, hogy „a fogyatékosság egy változó fogalom, továbbá, hogy a fogyatékosság a fogyatékossággal élő személyek és az attitűdbeli, illetve a környezeti akadályok kölcsönhatásának következménye, amely gátolja őket a társadalomban való teljes és hatékony, másokkal azonos alapon történő részvételben.” Az Egyezmény 1. cikke erre építve határozza meg, hogy „Fogyatékossággal élő személy minden olyan személy, aki hosszan tartó fizikai, értelmi, szellemi vagy érzékszervi károsodással él, amely számos egyéb akadállyal együtt korlátozhatja az adott személy teljes, hatékony és másokkal egyenlő társadalmi szerepvállalását.”
Az Egyezmény aktív szerepet szán a civil társadalomnak. Előírja, hogy a fogyatékossággal élő személyeknek képviseleti szervezeteiken keresztül biztosítani kell a részvételi lehetőséget a végrehajtásra irányuló jogalkotás és politikák kidolgozása és végrehajtása során, továbbá a fogyatékos személyeket érintő kérdésekkel kapcsolatos más döntéshozatali eljárásokban33, valamint az ellenőrzési folyamatok34 megvalósulása tekintetében. Így érvényesülhet a semmit rólunk nélkülünk elve, amely végig kíséri a fogyatékos emberek legkülönbözőbb mozgalmainak legkülönbözőbb akcióit. Ez az elv adta az esszenciáját a Befogadó társadalom alapja a diszkriminációmentességgel párosuló pozitív cselekvés címet viselő Madridi Nyilatkozatnak35 is, melyet az Európai Fogyatékosügyi Kongresszus 2002-ben fogadott el.
Az Egyezmény 7. cikke a fogyatékossággal élő gyermekek jogainak védelme érdekében hangsúlyozza, hogy „a részes államok minden szükséges intézkedést meghoznak, hogy a fogyatékossággal élő gyermekek számára más gyermekekkel azonos alapon biztosítsák valamennyi emberi jog és alapvető szabadság teljes körű gyakorlását.”
Az egészségüggyel foglalkozó 25. cikkben pedig „a részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyek jogosultak a lehető legmagasabb színvonalú egészségügyi ellátásra a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. A részes államok minden szükséges intézkedést megtesznek, hogy a fogyatékossággal élő személyek hozzáférjenek a nemhez igazodó egészségügyi szolgáltatásokhoz, beleértve az egészséghez kapcsolódó rehabilitációt. A részes államok különösképpen: 
b) biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára kifejezetten fogyatékosságuk miatt szükséges egészségügyi szolgáltatásokat, beleértve a betegség korai felismerését és – szükség esetén – a beavatkozást, valamint a további fogyatékosságok előfordulásának minimalizálására és megelőzésére kialakított szolgáltatásokat, a gyermekek és idősek körében is;
c) biztosítják ezeknek az egészségügyi szolgáltatásoknak a lehető legközelebbi hozzáférhetőségét az emberek saját közösségeihez, beleértve a vidéki területeket is;
d) kötelezik az egészségügyi szakembereket, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára ugyanolyan színvonalú ellátást biztosítsanak, mint mások számára, beleértve a szabad és tájékoztatáson alapuló hozzájárulás alapján nyújtott ellátást – többek között – a fogyatékossággal élő személyek emberi jogaira, méltóságára, autonómiájára és szükségleteire vonatkozó tudatosság felkeltésével a képzésen, valamint az állami és magán egészségügyi ellátás etikai normáinak közzétételén keresztül.”
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának preambuluma szerint „Európa népei, az egymás közötti egyre szorosabb egység létrehozása során úgy döntöttek, hogy osztoznak a közös értékeken alapuló békés jövőben. Szellemi és erkölcsi öröksége tudatában az Unió az emberi méltóság, a szabadság, az egyenlőség és a szolidaritás oszthatatlan és egyetemes értékein alapul, a demokrácia és a jogállamiság elveire támaszkodik. Tevékenységei középpontjába az egyént állítja, létrehozva az uniós polgárság intézményét és megteremtve a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget.” 
Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. cikke szerint, tilos minden megkülönböztetés, így különösen a nem, faj, szín, etnikai vagy társadalmi származás, genetikai tulajdonság, nyelv, vallás vagy meggyőződés, politikai vagy más vélemény, nemzeti kisebbséghez tartozás, vagyoni helyzet, születés, fogyatékosság, kor vagy szexuális irányultság alapján történő megkülönböztetés.
2. Az Eütv. 7. §-a értelmében minden betegnek joga van – jogszabályban meghatározott keretek között – az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és az egyenlő bánásmód követelményének megfelelő egészségügyi ellátáshoz. Megfelelő az ellátás, ha az az adott egészségügyi szolgáltatásra vonatkozó szakmai és etikai szabályok, illetve irányelvek megtartásával történik. Folyamatosan hozzáférhető az ellátás, amennyiben az egészségügyi ellátórendszer működése napi 24 órán keresztül biztosítja annak igénybevehetőségét. 
Az Eütv. 10. § (1) bekezdése szerint az egészségügyi ellátás során a beteg emberi méltóságát tiszteletben kell tartani. A kapcsolattartás joga vonatkozásában az Eütv. 11. § (3)-(4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a súlyos állapotú betegnek joga van arra, hogy az általa megjelölt személy mellette tartózkodjon. Cselekvőképtelen beteg esetén a fenti személy megjelölésére a 16. § (1)-(2) bekezdésében meghatározott személy is jogosult. Súlyos állapotú az a beteg, aki állapota miatt önmagát fizikailag ellátni képtelen, illetve fájdalmai gyógyszerrel sem szüntethetők meg, illetőleg pszichés krízishelyzetben van. A kiskorú betegnek joga van arra, hogy szülője, törvényes képviselője, illetőleg az általa vagy törvényes képviselője által megjelölt személy mellette tartózkodjon. 
Az Eütv. 79. § b) pontja értelmében a betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló ellátások (a továbbiakban: megelőző ellátások) feladata az egyes megbetegedések és kórmegelőző állapotok korai felismerését szolgáló szűrővizsgálatok elvégzése, különös tekintettel pedig a népegészségügyi szempontból jelentős betegségek korai felismerésére.
A törvény 98/A. §-a szerint a speciális ellátási igényű csoportok részére egészségügyi szolgáltatás nyújtására a miniszter külön jogszabályban foglalt működési engedéllyel rendelkező centrumokat jelöl ki, mely egészségügyi szolgáltatások működésének finanszírozására külön jogszabály rendelkezései irányadóak.
A törvény. 141. § (2) a) és c) pontja alapján az állam felelősségének tartalma kiterjed az egyén egészségügyi ellátáshoz való joga gyakorlásához az egészségügyi ellátórendszer megfelelő mennyiségű, minőségű, eloszlású, összetételű és hatékonyságú működése általános (szervezési, intézményi, oktatási, kutatási) feltételeinek megteremtése, működtetésének biztosítására, valamint az emberi méltóság és az önrendelkezési jog teljes körű védelmére és biztosítására az egészségügyi intézményrendszer működése során.
A Fot. az alapelvek között említi az állam azon kötelességét, hogy gondoskodjon a fogyatékos személyeket megillető jogok érvényesítéséről, a fogyatékos személyek hátrányait kompenzáló intézményrendszer működtetéséről a nemzetgazdaság mindenkori lehetőségeivel összhangban. A Fot. abból indul ki, hogy a fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal, állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, ezért indokolt, hogy minden lehetséges módon előnyben részesüljenek. 
A Fot. 7/A. § (1)-(2) bekezdései szerint a fogyatékos személy számára – figyelembe véve a különböző fogyatékossági csoportok eltérő speciális szükségleteit – biztosítani kell a közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférést. A közszolgáltatások engedélyezésére vonatkozó külön jogszabályok szerinti hatósági eljárás során az egyenlő esélyű hozzáférés szempontjának érvényesülését biztosítani kell. 
Az esélyegyenlősítés célterületei között első helyen szerepel az egészségügy. A Fot. 12. §-a értelmében a fogyatékos személy egészségügyi ellátása során – az Eütv.-vel összhangban – figyelemmel kell lenni a fogyatékosságából adódó szükségleteire. A fogyatékos személy számára biztosítani kell – a fogyatékosságával összefüggésben – az állapota javításához, az állapotromlása megelőzéséhez szükséges rendszeres és hatékony egészségügyi ellátást. A fogyatékos személyeket ellátók speciális képzésének és továbbképzésének lehetőségét biztosítani kell. 
Az OGY határozat I. fejezete az Országos Fogyatékosügyi Program elvei között említi az egyenlő esélyű hozzáférés elvét, amely azt jelenti, hogy a fogyatékos emberek a többségi társadalom tagjaival azonos minőségben és mennyiségben tudják igénybe venni a közszolgáltatásokat. Ehhez a közszolgáltatásokat a fogyatékos személyek különböző csoportjainak eltérő szükségleteire figyelemmel kell megszervezni. Az OGY. határozatban megfogalmazott célok megvalósításáról a Kormány intézkedési tervet dolgozott ki.
A 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat az Új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről IV/4. pontja szerint a speciális ellátási szükségletű fogyatékos emberek szakszerű és teljes körű egészségügyi ellátása érdekében modell-programok keretében kell kidolgozni ellátásuk szakmai és minőségi protokolljait, valamint a többlet-szükségletből eredő magasabb költségek finanszírozásának szabályait. A feladat felelősének az egészségügyi, valamint a szociális és munkaügyi minisztert jelölte ki, a végrehajtás határideje 2008. december 31. volt.
A „Legyen jobb a gyermekeknek!” Nemzeti Stratégiáról szóló 47/2007. (V. 31.) OGY határozat végrehajtásával kapcsolatos, 2007-2032 közötti kormányzati feladatokról szóló 1092/2007. (XI. 29) Korm. határozat 43. pontjában megfogalmazottak szerint, ki kell dolgozni a fogyatékos gyermekek korai diagnosztikája és fejlesztése érdekében az egészségügyi, közoktatási, szociális és gyermekvédelmi intézmények együttműködésének jogszabályi, intézményi, működési feltételeit.
3. A Semmelweis terv, a Nemzeti Erőforrás Minisztériuma Egészségügyért Felelős Államtitkárságának ,,az egészségügy megmentésére” készített szakmai koncepciójának. „A jövőkép, keretrendszer és prioritások” című fejezetében található jövőkép és egészségpolitikai kiindulópont, hogy Magyarország társadalmi és gazdasági felzárkózása elképzelhetetlen egy hatékonyan működő egészségügyi ellátórendszer nélkül, amelynek szolgáltatásai jó minőségűek, tükrözik a kor technikai fejlettségi színvonalát és amelynek szolgáltatásaihoz közel egyenlő eséllyel fér hozzá az ország valamennyi lakója.
A célok, értékek, alapelvek fejezet 7. pontja értelmében az egészségügyi program célja annak megteremtése, hogy mindenki betegségétől és anyagi helyzetétől függetlenül, egyforma eséllyel férjen hozzá a szükséges egészségügyi ellátáshoz.36
A Területi és szakmai egyenlőtlenségek és hatékonysági veszteségek című fejezet 7. pontja foglalkozik a területi és szakmai egyenlőtlenségekkel. A terv tartalmazza, hogy a rendszer nem biztosítja, hogy ugyanazzal a betegséggel ugyanolyan színvonalú ellátást kapjon bárki, függetlenül attól, hogy hol lakik, illetve, hogy az ellátás színvonalát ne a betegsége mibenléte határozza meg. Ezek a földrajzi területi, illetve szakterületi egyenlőtlenségek dokumentálható módon léteznek, bár az igénybevevők valószínűleg súlyosabbnak ítélik meg ezt a deficitet, mint amekkora az valójában. Az ellátók és az igénybevevők közötti információs aszimmetria az ellátó teljesítményének megítélését bizalmi kérdéssé teszi, ezért a rendszer működéséhez alapvetően szükséges bizalmi tőke eróziója csak tovább súlyosbítja az ellátórendszer gyenge teljesítményét.
Az Ágazati átalakítási stratégia című fejezet 21. pontja a szükséglet alapú kapacitástervezést, a népegészségügyi prioritásokat, szakterületenkénti megújulási programot határozza meg: 
A hozzáférés esélyegyenlőségének és a hatékonyságnak a növelése egyaránt megkívánja, hogy az évtizedek során, illetve az utóbbi évek struktúraátalakítási intézkedései miatt kialakult, jelentős területi és szakmai ellátási aránytalanságokat az ellátórendszer fokozatos, a helyi szükségletekhez igazodó átalakításával, megújításával korrigáljuk. A rendszer alapját egyrészt a rutin statisztikai adatgyűjtési rendszerek, másrészt a háziorvosi rendszerre építhető egyéni szükségletfelmérés (illetve az ebből következő egészségterv) adja, amely adatok aggregálásával földrajzi és szakterületi ellátás-fejlesztési programok állíthatók össze. A befogadási döntések ezekre az adatokra épülhetnek.37

IV. A vizsgálat érdeme tekintetében
Jelentésemben a tapasztalt problémák, hiányosságok bemutatásával alapjogi szempontú áttekintést kívántam adni az autizmussal, illetve más fogyatékossággal élő gyermek és felnőtt betegek ellátásának jelenlegi állapotáról és működéséről. 
Az ombudsmani vizsgálat nem terjedt és nem is terjedhetett ki az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek egészségügyi ellátásával kapcsolatos hatékonysági, célszerűségi, illetve szakmai megfontolásokra. Ahogy korábban is,38 e vizsgálat lefolytatása során is figyelembe vettem azt az – ombudsmani típusú jogvédelem szempontjából is releváns – általános érvényű alkotmánybírósági megállapítást is, amely szerint a tudományos igazságok kérdésében állást foglalni csak maga a tudomány lehet kompetens,39 a tudományos igazságok, szakkérdések eldöntésére a tudomány és nem a jogvédelem képviselői hivatottak. 
A jelentésben kizárólag annak a vizsgálatára szorítkoztam, hogy az autizmussal és más fogyatékossággal élő betegek ellátásának jelenlegi helyzete visszásnak tekinthető-e az emberi méltósághoz való jog, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog, továbbá az egyenlő bánásmód követelményének biztosítása szempontjából.
A megkeresett szervek válaszai nem egybehangzóak a tekintetben, hogy az autizmussal élő betegek száma milyen arányban nőtt az elmúlt években. Míg a Szegedi Egyetem dékánja azt hangsúlyozta, hogy a klinikai betegforgalmi adatok az autizmussal élők számának drasztikus emelkedését nem támasztják alá, addig az Országos Autizmus Kutatás adatai szerint csak a fővárosban minden nap egy fővel nő az autizmussal diagnosztizált fiatalok száma. Ez természetesen nem azt jelenti, hogy az autizmussal születő gyermekek száma emelkedik ilyen meredeken, hanem a diagnosztikai eljárások fejlődése folytán egyre több gyermek és fiatal jut korrekt diagnózishoz. Az Országos Autizmus Kutatás adatai alapján a járóbeteg-ellátásban 2000 és 2007 között az autizmus spektrumzavar diagnózissal rendelkezők száma 1280 főről 3260 főre emelkedett, mely 2.5-szeres növekedést jelent és az emelkedő trend 2008-ban is tovább folytatódott. Fekvőbeteg ellátásban a vizsgált időszakban viszonylag kis létszámú autizmussal élő személy részesült, számuk 2000 és 2007 között 149 és 230 között ingadozott.
1. Az egyéni panaszbeadványokkal kapcsolatos megállapításaim
Tekintettel arra, hogy a felvetett problémák egy része orvos-szakmai kérdés, a már említett hatásköri szabályok értelmében szakmai kérdésekben állást foglalni nem áll módomban, a panaszok szakmai kérdéseket érintő részeit nem vizsgáltam.
Az ápolók és orvosok, magatartását, viselkedését sérelmező panaszbeadványok (AJB 2291/2010, AJB 2367/2010) tekintetében visszásságot nem állapíthattam meg. A 2003-ban kiadott jelentésemben40 utaltam arra, hogy az emberi méltóság megsértése – utólag – szinte soha nem bizonyítható, mivel tanúk a legtöbb esetben nincsenek, a bizonyításbeli nehézségek az ilyen jellegű ügyek kimenetelét eleve kétségessé teszik. Az esetek sokfélesége mellett is megállapítható azonban, hogy az emberi méltóság sérelme a betegek által a legnehezebben tolerálható jogsértés, mivel abban mindig a nem megfelelő emberi hozzáállás és a bizalmi viszony hiánya nyilvánul meg.41
A beadványok másik részében, a panaszos állítása és a megkeresett szervek álláspontja közötti ellentmondást ombudsmani eszközökkel nem állt módomban feloldani, tekintettel arra, hogy a hatáskörömet meghatározó jogszabályi rendelkezések értelmében olyan alakszerű bizonyítási eljárást, amely a bíróság illetve más hatóság előtt lehetséges, nem végezhetek, csak a rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján folytathatok vizsgálatot (AJB-2291/2010, AJB-4670/2009).

2. Vizsgált kérdések:
2.1 Fogászati ellátás
Az OEP által rendelkezésemre bocsátott adatok alapján megállapítható, hogy az országos szinten rendelkezésre álló 945 óra kapacitásból a fővárosban és 10 megyében összesen 379 órára kötöttek az OEP területileg illetékes szervei finanszírozási szerződést. Az OEP 2010. március havi adatai alapján, országos szinten 18 szolgáltató, illetve szakrendelés működtetőjével (15 szolgáltató) állt finanszírozási szerződéses viszonyban. 
A fővárosban 3, Borsod-Abaúj-Zemplén megyében 2, Bács- Kiskun, Csongrád, Fejér, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Somogy, Tolna, Vas és Veszprém megyékben 1-l szakrendelés biztosította a fogyatékkal élő gyermekek speciális fogászati ellátását. Jelenleg a rendelkezésre álló kapacitás 40,1 %-a került lekötésre, tehát a finanszírozási szerződéseknek több mint a fele kihasználatlan. Az országos szinten 18 finanszírozási szerződéssel rendelkező szolgáltatóból összesen 4 rendelkezik a fogyatékossággal élő felnőttek fogászati ellátására finanszírozási szerződéssel. A fogyatékkal élő felnőttek számára a speciális fogászati ellátás csak az ország déli részén, Dél-dunántúli és a Dél-alföldi régiókban érhető el, még a főváros és az Észak-alföldi régió teljesen ellátatlan. Az adatok tanúsága szerint a fogyatékkal élő gyermekek ellátása pedig Zala, Baranya, Heves, Jász-Nagykun-Szolnok, Hajdú-Bihar, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Békés megyékben egyáltalán nem biztosított. 
Az Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásáról szóló jelentésben felsorolt, fogyatékossággal élő személyek fogászati szakellátására szerződött rendelők listájában csupán négy olyan fogászat van feltüntetve, mely felnőttek ellátását biztosítja. Mivel mind a négy fogászat vidéken működik, a legnagyobb betegszámmal rendelkező fővárosban az autizmussal élő felnőttek fogászati ellátása megoldatlan.
A Kézenfogva Alapítvány kutatási adatai42 alapján, a súlyos fogyatékosok 39%-a nem volt még fogorvosnál, 13%-ot látott el a lakóhelyén a fogorvos, a többi megkérdezett az intézeti vagy kórházi fogászatot vette igénybe. ,,A fogyatékossággal élőknek csak a 75%-a vesz részt fogászati kezelésen, ami a szájhigiéné, a fogápolás, vagyis a fogászati prevenció szempontjából nagyon kevés, különösen, ha számításba vesszük az evési problémák nagy számát, a jelentős gyógyszerszedést és a társuló fogyatékosságokat.”
A fentiek alapján megállapítható, hogy az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátása jelenleg nem megoldott. Az Eütv. 98/A.§-a rendelkezik arról, hogy a speciális ellátási igényű csoportok részére egészségügyi szolgáltatás nyújtására a miniszter külön jogszabályban foglalt működési engedéllyel rendelkező centrumokat jelöl ki, mely egészségügyi szolgáltatások működésének finanszírozására külön jogszabály rendelkezései irányadóak.
Álláspontom szerint – a fentiek alapján – az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő beteg gyermekek és felnőttek fogászati ellátáshoz való hozzáférésének javításához szükséges olyan egészségügyi szolgáltatók kijelölése, amelyek szakmai működési feltételei szerint alkalmasak különleges ellátási igények, így elsősorban a fogyatékosok fogászati ellátásra vonatkozó igényeinek kielégítésére.
A Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiuma által javasolt koncepció a meglévő centrumok mellett, − amely a beteg utak bonyolultsága miatt nem tudja teljesen lefedni az ellátandók körét − újak létesítését javasolta, amely egyaránt megfelel a Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiuma illetve az Aneszteziológiai és Intenzív Terápiás Szakmai Kollégium előírásainak. 
Egyetértek a Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiumi Tanácsa igazgatójának véleményével, miszerint a páciens fogyatékosságának típusa és súlyossága szerint eltérő beavatkozásra, eltérő háttér biztosítására van szükség. Ennek teljes körű biztosítása nem várható el egy átlagos fogorvosi rendelőtől, a betegcsoport speciális igényeiből következően a komplikáció is gyakoribb, ezért a hagyományos fogorvosi rendelő tárgyi feltételei nem biztosítják a fogyatékkal élő betegek megfelelő ellátását. Az igazgató álláspontja szerint kijelenthető, hogy egy normál felszereltségű fogorvosi rendelő tárgyi feltételei nem alkalmasak e betegcsoport ellátására, annál is inkább, mert pont ezeknél a pácienseknél fordul elő leggyakrabban kezelés során fellépő komplikáció.
Álláspontom szerint ezen okokból szükséges a fogászati ellátás nyújtására vonatkozó tárgyi feltételeket meghatározó jogszabályi rendelkezések felülvizsgálata.
A megkeresett szervek válaszai alapján tehát levonható az a következtetés, hogy hiába a kiemelt finanszírozás a fogyatékossággal élő személyek fogászati ellátásának területén, az így sincs arányban azzal a többlet ráfordítással, amit a felszereltség, a minimum feltételekhez szükséges infrastruktúra kialakítása, illetve a kezelési többlet idő jelent. Részben ebből adódik, hogy e betegkör esetében a kapacitások kihasználatlanok, holott a finanszírozás jogszabályi háttere adott.
A töretlen alkotmánybírósági és ombudsman gyakorlat alapján az emberi méltóság részét képezi az a megállapítás, hogy minden embert egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az emberek között tilos indokolatlan különbséget tenni. Azok a fogyatékos emberek, akik számára az állapotuknak megfelelő egészségügyi intézményt, egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést a lakókörnyezetükben az állam nem biztosítja, indokolatlanul hátrányosabb helyzetbe kerülnek azon társaikhoz képest, akik számára az ellátás elérhető. Álláspontom szerint abban az esetben, ha az ország valamennyi térségében/régiójában teljesen hiányoznak a fogyatékossággal élő betegek ellátásának személyi és tárgyi feltételei, akkor sérül az érintettek egészséghez való joga, ha pedig a hozzáférés akadályozott, az állam nem teljesíti az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó kötelezettségét.
Mindezek alapján megállapítom, hogy az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátása nem megoldott: a hiányzó személyi és tárgyi feltételek akadályát képezik annak, hogy e betegkör tagjai megfelelő ellátásban részesüljenek. A fennálló jogi helyzet ellentétes az egyenlő bánásmód követelményével, valamint az érintettek egészséghez, ezen belül az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés jogával összefüggő visszásságot okoz.

2.2 Területi egyenlőtlenségek az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek ellátásában 
Az Országos Autizmus Kutatás43 eredményei szerint – amely a fekvő és a járóbeteg-szakellátás adatait dolgozta fel 2000. január és 2008. szeptember közötti időszakra vonatkozóan – az autizmus spektrumzavarral élő népesség egészségügyi ellátásában számottevő területi eltérések tapasztalhatók. 
Az összefoglaló jelentés szerint, 2007-ben 10 ezer megfelelő korú lakosra az Észak-Alföldön jutott a legtöbb 0-19 éves autizmussal élő járóbeteg (19,9). Ezt követte Közép-Magyarország (14,9) és a Közép-Dunántúl (14,3) intenzitási száma. Tőlük elmaradt a 10 ezer lakosra jutó autizmussal élő járóbetegek száma a Dél-Alföldön (12,1) és Észak-Magyarországon (11,9). Jelentős leszakadást mutató régiók az autizmussal élők egészségügyi ellátásában a Nyugat-Dunántúl (8,8) és a Dél-Dunántúl (7,9). 
Az egyes régiókban az autizmussal élők száma dinamikusan nőtt a járóbeteg-ellátásban 2000 és 2007 között. A 0-19 évesek körében Közép-Magyarországon és a három kelet-magyarországi régióban a vizsgált időszakban 5, illetve 6 évben is meghaladta a növekedésmértéke a 110%-ot az előző évhez viszonyítva. A nyugat-magyarországi régiókban a járóbetegszám növekedése alacsonyabb szintről indult, és csak 3 különböző évben haladta meg az időszakon belül a 110%-ot az előző évhez képest a 20 évesnél fiatalabbak körében. Hasonló tendenciák érhetők tetten a 0-14 éves gyermekkorú népességet tekintve: e körben az Észak-Alföldön a járóbeteg-ellátás betegszámainak növekedése kiugró mértékű. A Kutatás adatai szerint az Észak-Alföldön különösen az 5-9 éves, újabban emellett a 10-14 éves autizmussal élő járóbetegek száma haladja meg jelentősen az országos átlagot. Közép-Magyarországon a 20 éves és az annál idősebb autista járóbetegek száma jelentősen nagyobb az országos átlagnál.
A tanulmány a fekvőbeteg-ellátás adatait is elemezte. 2007-ben 203 fekvőbeteg 29,6-ának lakhelye a Közép-Magyarország régióban volt, 27%-uk a Dél-Alföld régióból származott, 26,5%-uk észak-alföldi lakos volt. 2000 és 2008 között a dél-alföldi régió autizmussal élő betegeinek száma nőtt, míg Észak-Magyarországon csökkent. A többi régióban a fekvőbeteg-ellátás arányszámai ennél kisebbek, illetve ingadozók. A fekvőbetegek közel kilenctizede a 0-19 éves korcsoporthoz tartozik, ez alól kivétel a Közép-Magyarország régió, ahol a felnőtt autizmussal élő népesség hányada is számottevő.
A tanulmány arra is rámutatott, hogy 2000 és 2007 között az egészségügyi ellátórendszer fekvő- és járóbeteg-szakellátásban megjelenő autizmus fődiagnózissal rendelkezők száma 1443 főről 3490 főre emelkedett. 2008. január és szeptember között 3150 autizmussal élő személy vette igénybe az egészségügyi szakellátást. Az autista emberek egészségügyi ellátásában számottevő területi eltérések állapíthatók meg, a szakellátásban a három legmagasabb betegszámot sorrendben Budapesten, Hajdú-Bihar megyében, valamint Pest megyében figyelték meg, a legalacsonyabb betegszám 2000-2006 között Vas megyét, 2007-ben Tolna megyét, 2008-ban Zala megyét jellemezte. 2007-ben az ország 174 kistérsége közül 31-ből, a kistérségek közel 18%-ából egyetlen autista járó- vagy fekvőbeteg sem érkezett.
A tanulmány kiemelte, hogy a megfigyelt időszakon belül is változott a diagnosztizálás gyakorlata, a finomodó vizsgálati eljárások minden bizonnyal hozzájárultak az esetszám emelkedéséhez. Az adatokból arra következtettek, hogy részben egyre fiatalabb életkorban, részben egyre szélesedő életkori spektrumban keresik fel a gyermek- és fiatalkorú betegek a járóbeteg-szakellátást.
A NEFMI Egészségügyi Államtitkársága által 2011-re összeállított Semmelweis terv szerint a rendszer nem biztosítja, hogy ugyanazzal a betegséggel ugyanolyan színvonalú ellátást kapjon bárki, függetlenül attól, hogy hol lakik, illetve, hogy az ellátás színvonalát ne a betegsége mibenléte határozza meg. Ezek a földrajzi területi, illetve szakterületi egyenlőtlenségek dokumentálható módon léteznek.
A fogászati ellátás tekintetében – ahogy arra már a fogászati ellátás helyzetének elemzésekor is utaltam – az OEP által mellékelt adatok és a finanszírozási szerződéssel rendelkező egészségügyi szolgáltatók listája alapján megállapítható, hogy az országos szinten 18 finanszírozási szerződéssel rendelkező szolgáltatóból mindösszesen 4 rendelkezik a fogyatékossággal élő felnőttek fogászati ellátására finanszírozási szerződéssel. 
Az OEP által mellékelt szolgáltatási térképen is jól látható, hogy a fogyatékossággal élő felnőttek számára a speciális fogászati ellátás csak az ország déli részén, Dél-dunántúli és a Dél-alföldi régiókban érhető el. A főváros és az Észak-alföldi régió teljesen ellátatlan. Az adatok tanúsága szerint a fogyatékkal élő gyermekek ellátása pedig Zala, Baranya, Heves, Jász-Nagykun-Szolnok, Hajdú-Bihar, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Békés megyékben egyáltalán nem biztosított.
Összefoglalva: megállapítható, hogy a fogyatékossággal élők gyermekek és különösen a felnőttek fogászati szakellátása jelentős területi egyenlőtlenségeket mutat. Ezen betegkör tagjai számára a lakóhelyükön megfelelő egészségügyi intézmény biztosítása az ország több térségében nem megoldott. Sok esetben a fogyatékosok lakóhelyüktől nagyon távol jutnak egészségügyi ellátáshoz, amely – az anyagilag amúgy is leterhelt – családoknak újabb terheket jelent.
Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata szerint az orvosi ellátás körében csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozható meg az állami kötelezettség kritikus nagysága. Ez azt jelenti, hogy egyértelműen alkotmányellenesnek csak az tekinthető, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányzik. Meglátásom szerint az, hogy az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek esetében az ország bizonyos területein az orvosi ellátás teljes mértékben hiányzik, amely kimeríti az Alkotmánybíróság által megállapított szélső eset kategóriáját.44
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek alap- és szakellátásának, fogászati ellátásának kimutathatóan egyenlőtlen területi eloszlása, egyes régióban pedig az ellátás teljes hiánya ellentétes az egyenlő bánásmód követelményével, továbbá az érintett személyek egészséghez, ezen belül az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés jogával összefüggő visszásságot okoz. A tényleges hozzáférés akadályozottsága okán a fogyatékossággal élő gyermekek esetében pedig megállapítható a gyermek gondoskodáshoz és védelemhez való alapvető jogának sérelme.

2.3 Egészségügyi dolgozók képzése
Egy értelmi fogyatékossággal élők helyzetével foglalkozó tanulmány a kérdéskörrel kapcsolatos tapasztalatokról a következőket rögzíti. ,,A speciális szükségletű, fogyatékos gyermekek és felnőttek egészségügyi ellátásának számos különleges aspektusa van. Ez egyrészt adódik abból, hogy a fogyatékos személy, különösen, ha értelmi fejlődésében akadályozott, másként érti a hozzá intézett kérdéseket, esetleg egyáltalán nem tud azokra válaszolni és másként reagál a mások számára megszokottnak tűnő gesztusokra, helyzetekre. Tovább ronthatja a helyzetet, ha a fogyatékos gyermek türelmetlen, esetleg viselkedésében váratlan reakciók mutatkoznak. Mindez azt jelenti, hogy a szokásos ,,rutin” ellátásnak is vannak specialitásai a fogyatékos személyek esetében.”45
Az ÉFOÉSZ elnöke szerint az orvosok nem ismerik az értelmi fogyatékossággal élők speciális igényeit, a velük való kapcsolatteremtés módját. Hiányzik az egyetemi orvosképzés tematikájából a fogyatékossággal élő személyekkel való kommunikáció és megfelelő bánásmód oktatása, továbbá a már praktizáló orvosok számára sincsenek megfelelő képzések, továbbképzések biztosítva.
A Fog- és Szájbetegségek Szakmai Kollégiumi Tanácsa igazgatójának véleménye szerint a graduális és posztgraduális képzés során tanulnak ugyan a fogyatékkal élők ellátásáról, de ez nem elégséges sem a készség sem pedig a jártasság szintű tudás elsajátításához illetve a megszerzett tudás gyakorlatban történő alkalmazásához. 
A Semmelweis Egyetem Magatartástudományi Intézetének igazgatója arról számolt be, hogy a fogyatékkal élőkkel és autistákkal való kommunikáció egyelőre még nem része az orvosi kommunikáció oktatásának, az csak érintőlegesen foglalkozik ezzel a témakörrel.
A nemzeti erőforrás miniszter állítása szerint a megelőzés (prevenció) sokkal inkább szemléletet, semmint szaktárgy-specifikus entitást jelent, a fogyatékosság így nem jelenik meg önálló diszciplínaként. Az orvosképzés fejlesztéséért felelős szakemberek természetesen mindent megtesznek, hogy ezek az általános orvosi szemlélet részét képező aspektusok ki ne maradjanak a kurrikulumból, de megjelenésük érthető módon nem önálló tantárgyként, hanem valamennyi tárgyat átható megközelítésként. A nemzeti erőforrás miniszter szerint az orvosi kurrikulumban is kellő reprezentációt élvez, és az orvosképzésben résztvevő szakemberek megítélése szerint az általános orvos kellően tájékozott az autizmus természetéről, ugyanakkor az egyetemek vezetői ezt nem igazolták vissza.
A Szegedi Tudományegyetem Általános Orvostudományi Karának dékánja kifejtette, hogy a továbbképzési lehetőségek alapvetően a rendelkezésre álló forrásoktól függenek. Amíg ezek mértéke csekély, a meglévő erőforrásokat általában a nagy betegkört érintő zavarokhoz csoportosítják, így e területen valóban háttérbe szorulhat az autizmus. A dékán szerint megfontolandó és napirenden van a graduális és posztgraduális orvos- és szakorvosképzés egyensúlyának, egymásra épülésének kialakítása, amely elősegítheti a minimális követelmények maradéktalan teljesítését és a további ismeretek elsajátítását.
Összességében a válaszokból leszűrhető, hogy a fogyatékossággal élő személyekkel és autistákkal való kommunikáció egyelőre még nem része az orvosi kommunikáció oktatásának, az orvosképzés során csak érintőlegesen foglalkoznak ezzel a témakörrel. Ezen ismeretek oktatása megoszlik a gyermekgyógyászat, a gyermek- és ifjúságpszichiátria és a pszichiátria között. Az egyetemek vezetői mindemellett fontosnak tartják, hogy az orvosok illetve az egészségügyi szakdolgozók rendelkezzenek ismeretekkel a különböző fogyatékosságok sajátosságairól és a sajátosságokból adódó ellátási nehézségekről
Az Eütv. 115-118. §-ai szabályozzák az egészségügyi ágazati szakmai képzést, melynek keretében biztosítottnak kell lennie minden egészségügyi terültre vonatkozó képzésnek. A törvény 115. § (1) bekezdése szerint az egészségügyi ágazati szakmai képzés feladata a képzési fokoknak és szinteknek megfelelő elméleti és gyakorlati szakmai ismeretek nyújtása, szinten tartása és fejlesztése a tudomány korszerű színvonalának és az egészségügyi ellátás igényeinek megfelelően.
Az egészségügyi ágazati szakmai képzés fajtái: egészségügyi szakirányú szakmai képzés; egészségügyi felsőfokú szakirányú szakmai képzés, az egészségügyi szakmai továbbképzés, az egészségügyi szakirányú szakmai továbbképzés. 
Az egészségügyi képzések rendszerének és az eljárási szabályok kialakításánál a Szakorvosok Európai Szövetsége által megfogalmazott javaslatok kerültek be az egészségügyi törvénybe Ez a képzések fajtájának, időpontjának, tartamának és tartalmának minél szélesebb spektrumát javasolják, annak érdekében, hogy mindenki a lehetőségeinek és érdeklődésének legmegfelelőbb képzést választhassa. Ugyancsak a Szakorvosok Európai Szövetsége javasolja a képzések szakmai testületek általi értékelését.
Ahogy arra a korábbi, AJB-3124/2010. számú ügyben írt jelentésemben is rámutattam, az egész életen át tartó oktatás és képzés elősegíti a gazdasági versenyképesség és a foglalkoztathatóság fenntartását, egyszersmind leghatékonyabb eszköze a társadalmi kirekesztés elleni küzdelemnek is. Álláspontom szerint az egészségtudományok területén különösen fontos a folyamatos képzés, hiszen ezen a területen a fejlődés rendkívül felgyorsult, így ennek követése, az új ismeretek elsajátítása még sürgetőbb igénnyé lett.
A fentieknek megfelelően, kiemelendőnek tartom, hogy az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal kapcsolatos ismeretek az egészségügyi dolgozókra vonatkozó képesítési követelményekben, mind az alap, mind a szakképzés során, továbbá a továbbképzés rendszerében fokozottabban megjelenjenek. Hangsúlyozni szeretném, hogy a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog biztosításának egyik elengedhetetlen eszköze az egészségügyi ellátásban dolgozók megfelelő színvonalú és tartalmú képzése. Kiemelten fontosnak tartom az egészségügyi ágazati képzés keretében a folyamatosan változó, fejlődő fogyatékosságra vonatkozó ismeretek oktatásának maradéktalan megvalósulását, az egészségügyi dolgozók alap-, szakképzése és továbbképzése során.
A fentiek alapján megállapítom, hogy az orvosok, fogorvosok és az egészségügyi dolgozók a fogyatékossággal élő betegekkel való kommunikáció és bánásmód terén nem rendelkeznek kellő jártassággal, mely akadályát képezi annak, hogy a fogyatékossággal élő betegek megfelelő ellátásban részesüljenek. A fennálló helyzet így az egyenlő bánásmód követelményével, valamint az érintettek emberi méltósághoz való jogával, egészséghez, ezen belül az egészségügyi ellátáshoz való jogával összefüggésben a jogsérelem közvetlen veszélyét hordozza magában.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében – a jelentésemben kialakított szempontrendszer alapján – az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy
1)	tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megszűnjön az egyes földrajzi területeken az autizmussal és az egyéb fogyatékossággal élő betegek ellátása tekintetében tapasztalható jelenlegi ellátatlanság, területi egyenlőtlenség;
2)	tegyen konkrét intézkedéseket a Semmelweis tervben megfogalmazott földrajzi- és szakterületi ellátás-fejlesztési programok megvalósítására, valamint gondoskodjon a végrehajtás ellenőrzéséről;
3)	az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátása tekintetében vizsgálja felül a meglévő finanszírozási szerződéseket és az Országos Egészségbiztosítási Pénztárral együttműködve gondoskodjon új szolgáltatók kijelöléséről;
4)	az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek fogászati ellátása terén olyan finanszírozási hétteret biztosítson az egészségügyi szolgáltatók részére, mely ösztönzőleg hat a finanszírozási szerződések megkötésére;
5)	vizsgálja felül az egészségügyi dolgozók (orvosok, fogorvosok, szakápoló személyzet) képesítési követelményeit tartalmazó jogszabályi rendelkezéseket annak érdekében, hogy az autizmusról és a különböző fogyatékosságról való ismeretek (kommunikáció, bánásmód) oktatása mind az alap, mind a szakképzés, mind a továbbképzés rendszerében fokozottabban megjelenjen;
6)	a vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket figyelembe véve tegyen lépéseket az egészségügyi szakellátás javítására olyan centrumok kialakításával, amelyek speciális működési feltételeik révén biztosítani tudják a fogyatékkal élők sajátos igényeit, továbbá teremtse meg a centrumok finanszírozásának jogszabályi hátterét; 
7)	az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges személyi és tárgyi feltételeket rögzítő jogszabályi rendelkezéseket vizsgálja felül annak érdekében, hogy a korábbinál jobban érvényesüljenek a fogyatékossággal élők sajátos szempontjai a személyi és tárgyi feltételek meghatározásánál;
8)	biztosítson a jelenleginél fokozottabb hozzáférést az autizmussal és egyéb fogyatékossággal élő betegek alap- és szakellátása, fogászati ellátása terén és tegyen lépéseket a jelentésemben ismertetett problémák megoldására.

Budapest, 2011. október 10.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Lábjegyzet
1 Magyarországon és nemzetközileg a legkésőbb elismert fogyatékossági ág az autizmus. (Autizmus-Tény-Képek; AOSZ Jelenkutató Alapítvány, Budapest, 2009.; 11. o.)
2 Nógrád Megye; Salgótarján
3 A szülői jelenlét a kórházi ellátás során jelen vizsgálatnak nem tárgya, a kiskorú beteg elhelyezésével kapcsolatban 579/2010. számon folytatok vizsgálatot.
4 1. számú melléklet
5 3. számú melléklet
6 A gyermekpszichiáter szakemberhiány kérdésével az AJB-1298/2011. számú jelentésemben foglalkoztam
7 5. számú melléklet
8 10. sz. melléklet
9 9. sz. melléklet
10 7. számú melléklet
11 8. számú melléklet
12 A magas biztonsági fokozatú betegek ellátásának helyzete jelen vizsgálatnak nem tárgya, tekintettel azonban arra, hogy a szülők és a szakmai szervezetek jelzései szerint ezen a területen is komoly problémák vannak, a magas biztonsági fokozatú ellátást igénylő betegek helyzetéről tájékoztatást kértem az Országos Pszichiátriai Központ igazgatójától.
13 Az elmeállapot megfigyelésével kapcsolatos szabályozást az 5564/2010. számú jelentésemben vizsgáltam.
14 Ebtv. 26. § (1) bekezdés
15 Konkrét esetben egy intézményben élő értelmi fogyatékossággal élő fiatalember igényét utasította el az OEP. A kérelem egy olyan – „Movita” típusú – mozgássegítő eszköz megvásárlásához nyújtott támogatásra vonatkozott, mely a kerekesszéket használó személy életében hozott volna minőségi javulást. A segédeszköz használata a kezelőorvos által is támogatott volt, az a mozgásszervi rehabilitáció céljából került felírásra, alkalmazásával mellőzhető lett volna a kerekesszék használata, illetve az ebből következő helyhez kötöttség, továbbá a még meglévő helyváltoztatási képességek is fejleszthetők lettek volna. Az egészségbiztosítási szerv sérelmezett határozata alapján érdemi jogorvoslatra nem volt lehetőség, jóllehet a nem kellően feltárt tényállás és az alapvető – egyéni körülmények, emberi jogi szempontok, nemzetközi kötelezettségvállalások – figyelmen kívül hagyása súlyosan méltánytalan helyzetet eredményezett.
16 15 számú melléklet
17 13. számú melléklet
18 14. számú melléklet
19 6. sz. melléklet.
20 Vö. OBH 6501/2001. számú jelentés.
21 64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 
22Vö. 8/1990. (IV. 23.) AB határozat, 56/1994. (XI. 10.) AB határozat, 65/2003. (XII. 18.) AB határozat, 96/2008. (VII. 3.) AB határozat.
23 Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): i. m. 269. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Osiris Kiadó, Budapest 2004. 94. o. és Drinóczi Tímea (szerk.): i. m. 58. o.
24 AJB-3536/2009. számú jelentés.
25 Vö. 995/B/1990. AB határozat, ABH 1993, 515, 528.
26 AJB-4541/2010. számú jelentés.
27 AJB-3536/2009. számú jelentés.
28 Vö. 109/2008. (IX. 26.) AB határozat.
29 Vö. 56/1995. (IX. 15.) AB határozat, ABH 1995, 260, 270., 37/2000. (X. 31.) AB határozat, ABH 2000, 293, 297.
30 77/1995. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1995, 390, 396-397.
31Az Alkotmánybíróság szerint „az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás sokféleképpen szervezhető meg. Az Alkotmányból eredően senkinek sincs alanyi joga egy meghatározott szervezési módra. Másrészt nincs alkotmányos ismérv arra, hogy a rendszer önmagában mennyiben alkalmas a biztosításon alapuló betegellátáshoz való jogosultságok teljesítését garantálni. Ezért a rendszer alkotmányellenessége csak olyan szélső esetben állapítható meg, ha egyértelmű, hogy a rendszer eleve alkalmatlan az államot terhelő kötelezettségek alkotmányosan még elfogadható minimumának teljesítésére.”
32 Lásd AJB-3536/2009. számú jelentés.
33 A jelen Egyezmény végrehajtására irányuló jogalkotás és politikák kidolgozása és végrehajtása során, továbbá a fogyatékossággal élő személyeket érintő kérdésekkel kapcsolatos más döntéshozatali eljárásokban a részes államok szorosan egyeztetnek, amelybe aktívan bevonják képviseleti szervezeteiken keresztül a fogyatékossággal élő személyeket, ideértve a fogyatékossággal élő gyermekeket is. (Egyezmény 4. cikk 3. pont)
34A civil társadalmat – különösen a fogyatékossággal élő személyeket és az őket képviselő szervezeteket – be kell vonni az ellenőrzési folyamatokba, és azokban teljes részvételüket biztosítani kell. (Egyezmény 33. cikk 3. pont)
35 http://www.barczi.hu/letoltesek/tudomanyos_testuletek/dokumentumok/madridi_nyilatkozat_1_kotet.pdf
36 Ugyanezen fejezet 16. pontja szerint a betegjogok megfelelő érvényesítése, a betegek kiszolgáltatottságának csökkentése, az emberi méltóság megőrzése az egészségügyi intézményeken belül kiemelt cél.
37 Ugyanezen fejezet 30. pontja: földrajzi-, és szakterületi ellátás-fejlesztési programok a területi és szakmai hozzáférési aránytalanságok csökkentésére, a hatékonyság és a minőség javítására: Cél, hogy a programok kiterjedjenek az összes népegészségügyi szempontból jelentős szakterületre, különös tekintettel az egészségmegőrzésre és megelőzésre, az alapellátásra, a sürgősségi ellátásra és a rehabilitációra, valamint a kardiovaszkuláris, onkológiai, pszichiátriai és gyermek-egészségügyi ellátásra.
38 Lásd AJB-3536/2009. számú jelentést.
39 Vö. 34/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 177, 182.
40 Lásd OBH-3155/2002. számú jelentés.
41 Lásd AJB-995/2011. számú jelentés.
42 Bass László (szerk.): Amit tudunk és amit nem…az értelmi fogyatékos emberek helyzetéről Magyarországon. Budapest, 2008, Kézenfogva Alapítvány. 46. o.
43 Autizmus-Tény-Képek, AOSZ Jelenkutató Alapítvány, Budapest, 2009. 37-53. o.
44 Lásd AJB-3536/2009. számú jelentés.
45 Bass László (szerk.): Amit tudunk és amit nem…az értelmi fogyatékos emberek helyzetéről Magyarországon. Budapest, 2008, Kézenfogva Alapítvány. 45. o.

1. számú melléklet

2. sz. melléklet

3. sz. melléklet
Fogyatékkal élők (gyermekek, felnőttek) fogászati szakellátására rendelkezésre álló 
óraszámok megyénként (2010. január havi finanszírozási adatok alapján)
	Megye	R. értelmében rendelkezésre álló kapacitás (heti óraszám)	Ebből finanszírozási
szerződéssel lekötött
kapacitás (heti óraszám)	Szabadon
felhasználható,
rendelkezésre álló
kapacitás (heti óraszám)	
		Gyermek	Felnőtt		
01	Baranya	45	0	0	45	
02	Bács-Kiskun	45	15	15	15	
03	Békés	45	0	0	45	
04	Borsod-Abaúj-Zemplén	45	30	0	15	
05	Csongrád	45	30	15	0	
06	Fejér	45	30	0	15	
07	Győr-Moson-Sopron	45	15	0	30	
08	Hajdú-Bihar	45	0	0	45	
09	Heves	45	0	0	45	
10	Komárom-Esztergom	45	10	0	35	
11	Nógrád	45	0	0	45	
12	Pest	45	0	0	45	
13	Somogy	45	15	15	15	
14	Szabolcs-Szatmár-Bereg	45	0	0	45	
15	Jász-Nagykun-Szolnok	45	0	0	45	
16	Tolna	45	30	15	0	
17	Vas	45	30	0	15	
18	Veszprém	45	30	0	15	
19	Zala	45	0	0	45	
20	Budapest	90	84	0	6	
Összesen:	945	319	60	566	
4. sz. melléklet:

5. sz. melléklet:
A FOGYATÉKOSSÁG KORAI FELISMERÉSÉT ÉS FEJLESZTÉST SEGÍTŐ PROGRAMOK
I. A 2005. év novemberében meghirdetett „Közös Kincsünk a Gyermek” Csecsemő és Gyermekegészségügyi Program keretében a fogyatékosság korai felismerésére és a korai fejlesztésre — folyamatos ütemezésset – az alábbi programok kerültek megvalósításra:
– A korai fejlesztés és neurohabilitáció kapacitásának fejlesztésére oktató DVD készült a Svábhegyi Gyemiekgyógyintézet szakmai irányításával, illetve képzési programokra került sor. Helyzetfelmérést végzett az ANTSZ a korai fejlesztés jelenlegi gyakorlatáról.
– Újszülöttkori hallás és látásszűrések egységes módszertanának kialakítása keretében kidolgozásra került a hallás- és látásszűrések egységes módszertana a 0-18 évesek hallás és látás szűrésére. Két irányelv készült háziorvosok és védőnők számára, valamint módszertani segédanyag (DVD, tájékoztató napok) védőnők számára. Az érintett szakmai kollégiumok közös módszertani ajánlást dolgoztak ki mind az újszülött kori, mind a későbbi érzékszervi szűrésekre.
– A korábban elkészített fejlődésneurológiai diagnosztikai és terápiás módszereket, protokollokat bemutató multimediás oktatási anyag a védőnői és a gyermekgyógyászati, gyermekneurológiai képzés, továbbképzés részévé vált.
– A gyermekek rehabilitáció lakóhely-közeli ellátási struktúrájának kialakítása érdekében tanulmány készült a gyermek-rehabilitáció regionális szintű struktúrájáról és működéséről. A MRE Bethesda Gyermekkórházában és Zalaegerszegen a Megyei Kórház gyermekosztályának keretében gyermek-rehabititációs részleg nyílt meg.
– Megtörtént az önálló gyermek-rehabilitációs szakvizsga feltételeinek kidolgozása, valamint az ehhez kapcsolódó tanfolyam szervezése és támogatása gyermekgyógyászok részére.
– Az érintett szakmai kollégiumok bevonásával kidolgozásra kerültek a gyermek rehabilitáció minimum feltételei, továbbá a rehabilitáció négy területén szakmai irányelvek kerültek kidolgozásra. (Ezek a következők, gyermekkori obesitás rehabilitációja, idiopathias scoliosis rehabilitációja, asthrna és cystas fibrosis rehabilitációja, cerebralis paresis rehabilitációja).
– Az egészségügyi szolgáltatók segítése érdekében az Országos Tisztifőorvosi Hivatalon (OTH) belül működő Országos Gyermekegészségügyi Intézet adatbázist állított össze és működtet a fogyatékos gyermekeket ellátó intézményekről és szervezetekről.
II. Mozgás és mozgáskoordináció fejlesztés a sikeres iskolakezdésért a TSMT (tervezett szenzomotoros tréning) módszer alkalmazásával – Deszegregációs egészségfejlesztési modellprogram. A kora gyermekkori fejlesztéshez kapcsolódóan 2008-ban deszegregációs egészségfejlesztési modellprogram indult. (A feladatot megvalósítója: OTH/Országos Egészségfejlesztési Intézet).
A program célja a sikeres iskolakezdés érdekében a halmozottan hátrányos helyzetű roma gyermekek felzárkóztatása, a mozgás és a mozgáskoordináció fejlesztése a tervezett szenzomotoros tréning módszer alkalmazásával. A program keretében az 5-9 éves roma, halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek szenzomotoros érettségi állapotfelmérése, fejlesztése és a velük foglalkozó pedagógusok képzése zajlott le 2009. évben Budapest és Piliscsabán (5 óvoda, 2 általános iskola összesen 14 csoporttal, csoportonként egy pedagógussal, összesen 140 gyermek bevonásával).

6. sz. melléklet
1) „Az autizmus, autizmus-spektrumzavarok felismerése, terápiás, kognitív viselkedésterápiás és pszicho-edukatív megközelítése a szülők és társ-szakmák együttműködésével” (2011.09.17.)
2) „Az autizmus autizmus-spektrumzavar felismerése, terápiás, kognitív viselkedésterápiás és pszicho-edukatív megközelítése a szülők és társ-szakmák együttműködésével “1(2010.01.08.
3) „Az autizmus, autizmus-spektrumzavarok felismerése, terápiás, kognitív viselkedésterápiás és pszicho-edukatív megközelítése a szülők és társ-szakmák együttműködésével,, (2010.02.05)
4) „A serdülő és felnőttkori autizmus” (2009.10.15.)
5) „ Pervazív fejlődési zavarok – Az autizmus diagnosztikája” (2006.01.19.)
6) „Az autisták gondolkodása” (2005.09.22.)
A témában tervezett akkreditált tanfolyam, mely 2011. 12. 02-től kerül megrendezésre:
„Az autizmus, autizmus-spektrumzavarok felismerése, terápiás, kognitív viselkedésterápiás és pszicho-edukatív megközelítése a szülők és társ-szakmák együttműködésével”

7. sz. melléklet
IV./l. Az életkorhoz kötött egészségügyi szűrővizsgálatokhoz kapcsolódóan a fogyatékosságok felismerésére és a fogyatékos állapotokból eredő helyzetek kezelésére vonatkozó továbbképzési programokat kell indítani a védőnők és házi gyermekorvosok körében.
A veleszületett anyagcsere-betegségek újszülött kori szűrésének korszerűsítésére került sor 2006-ban a kötelező. egészségbiztosítás keretében igénybe vehető betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló egészségügyi szolgáltatásokról és a szűrővizsgálatok igazolásáról szóló 51/1997. (XlI. 18.) NM rendelet módosításával. A tandem tömegspektrográfiás (tandem MS) vizsgálat egyetlen, szűrőpapírra beszárított vércseppből csaknem 30 enzimopathia meghatározását tette lehetővé.
A kibővített szűrési eljárást – mely időközben mentesült a TVK korlát alól – 2007 januárjától végzi a Semmelweis Egyetem, valamint a Szegedi Tudományegyetem. 2007-ben szakmai irányelvek készültek az OGYEI és a DEOEC Orvosi Rehabilitáció és Fizikális Medicina Tanszékének együttműködésével a gyermekkori obesitas, idiopathias scoliosis, asthma és cystás fibrózis, valamint a cerebrális paresis rehabilitációja témákban.
A 2010. első félévében indítani tervezett TÁMOP 6.1.4. Koragyermekkori (0-7 év) program konstrukción belül tervezett fejlesztések keretei között lehetőség lesz a szűrővizsgálatokat olyan irányba fejleszteni, hogy a különféle fogyatékosságok felismerésére is lehetőséget adjon.
A kiemelt projekt specifikus céljai között szerepel az eljárási és ellátási protokollok kidolgozása, a gyermekek fejlődését akadályozó rendellenességek, lemaradások korai életkorban történő felismerésének elősegítése, a személyre szabott és közösségi segítségnyújtás lehetőségeinek kidolgozása, a jó gyakorlatok becsatomázása, együttműködésben más ágazatokkal (pl. szociális szféra). A tervezett forrás összege 2,5 milliárd Ft.
A kiemelt projektként megvalósítani tervezett fejlesztés projekt javaslata 2009. májusában benyújtásra került, a véleményezése folyamatban van.
A TÁMOP 6.2.2. A) Képzési programok az egészségügyben foglalkoztatottak számára, hiányszakmák képzése, kompetenciafejlesztés című konstrukción belül lehetőség van intézményeknek, háziorvosi szolgálatoknak (védőnő, gyermekháziorvos stb.) akkreditált képzéseket megpályázni 2-50 millió Ft értékben. A pályázat megjelent 2009. május 25-én, a beadás végső határideje 2009. október 30.
IV./2. Meg kell alkotni a kora-gyermekkori diagnosztika és fejlesztés működtetésének a meglévő ellátórendszerek összehangolására alapozott szabályait és a rendszer felállításához szükséges ütemtervet.
Konkrétan ide köthető fejlesztés a SO 1, ezen belül gyermek sürgősségi, S02 és a PIC fejlesztése.
A 2009-10-es Akciótervben is szereplő TIOP 2.2.2. Sürgősségi ellátás fejlesztése konstrukció kiterjed a koraszülött intenzív ellátás (PIC) eszköz- és kapcsolódó informatikai fejlesztésére is. A fejlesztésre rendelkezésre összesen tervezett forrás 8 milliárd Ft. A fejlesztés kiterjed a Közép-magyarországi Operatív Program 1,08 Mrd Ft sürgősségi fejlesztési keretéből a Közép-Magyarországon működő PIC-ek fejlesztésére is.
2007-ben az OGYEI újszülött-élesztési oktató-képzési program keretében a budapesti centrumot és minden decentrumot 2 db. komplett reszusztitációs oktatási szettel látta el. A .Közös Kincsünk a Gyermek" Nemzeti Csecsemő- és Gyermekegészségügyi Program keretében, az Országos Gyermekegészségügyi Intézet (OGYEI) beszámolója szerint intézkedések történtek, melyek szintén kapcsolódnak a Korm.határozat célkitűzéseihez. Az OGYEI és az ÁNTSZ a gyermek-rehabilitációval kapcsolatosan helyzetfelmérést készített. Kidolgozásra került az önálló gyermek-rehabilitációs szakvizsga és fejlődéspediátriai jártasság licence vizsga feltétel ei és a gyermekrehabilitáció minimum feltételei is. 2007. és 2008. évben "A gyermekrehabilitáció és fejlődéspediátria alapjai" címmel az OGYEI továbbképző tanfolyamot tartott a Szakértői Bizottságok orvosai, valamint a rehabilitációs szakvizsgára készülő szakorvos jelöltek részére.

8. sz. melléklet
Rehabilitációs és hosszú idejű ápolási ellátás fejlesztési konstrukciók a 2009-2010 évi regionális akciótervekben
Régió	Konstrukció száma	Konstrukció címe	Támogatási keret (millió Ft)	
Dél-Alföld	4.1.2/A	Hosszú idejű ápolási ellátás fejlesztése	858	
	4.1.2/B	Rehabilitációs szolgáltatások fejlesztése	1300	
Dél-Dunántúl	3.13./C	Egészségügyi rehabilitációs fejlesztések támogatása	2550	
Észak-Alföld	4.1.2/C	Egészségügyi rehabilitációhoz kapcsolódó fejlesztések	3540	
Észak-Magyarország	4.1.2/A	Rehabilitációs és hosszú idejű ápolási ellátás fejlesztése	4270	
Közép-Dunántúl 	5.2.1/C	Egészségügyi rehabilitációs ellátási központok kialakítása	790	
Nyugat-Dunántúl	5.2.1/C	Egészségügyi rehabilitációs ellátási központok kialakítása	800	
	5.2.1/D	Idősellátási térségi egészségügyi szolgáltatásaink fejlesztése	400	
Összesen:			14 508	

9. sz. melléklet
Fogyatékkal élő felnőttek ellátására szerződött fogászati szolgáltatók havi átlagos teljesítményadatai (2008.10-2009.07. havi adatok alapján)
Régió	Havi átlagos esetszám	Havi átlagos beavatkozás	Havi átlagos elszámolt pont	
Dél-alföld	18	59	21822	
Dél-Dunántúl	14	45	25085	

Fogyatékkal élő gyermekek ellátására szerződött fogászati szolgáltatók havi átlagos teljesítmény adatai (2008.10.-2009.07. havi adatok alapján)
Régió	Havi átlagos esetszám	Havi átlagos beavatkozás	Havi átlagos elszámolt pont	
Dél-alföld	35	103	35744	
Dél-Dunántúl	11	38	19849	
Észak-Magyarország	44	135	54676	
Közép-Dunántúl	3	9	2070	
Közép-Magyarország	25	90	30191	
Nyugat-Dunántúl	81	389	86567	

10. sz. melléklet
Fogyatékkal élő személyek (gyermek és felnőtt) fogászati szakellátására szerződött szakrendelések (2010. január havi finanszírozási adatok alapján)

Megye	OEP kód	Intézmény neve	Orvos kódja	Orvos neve	Óra	Ir. szám	Város	Utca	
Bács-Kiskun	1122	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	66020	Dr. Miklós Andrea Ágnes	2	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
Bács-Kiskun	1122	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	65514	Dr. Györe Balázs	13	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
Borsod-A-Z.	1349	Miskolc, BAZ.M.Kh.Egyetemi Okt	59026	Dr. Kalmár László	10	3501	Miskolc	Szentpéteri kapu 72-76.	
Borsod-A-Z.	1349	Miskolc, BAZ.M.Kh.Egyetemi Okt	55054	Dr. Pékár István	10	3501	Miskolc	Szentpéteri kapu 72-76.	
Borsod-A-Z.	A254	Adamantin KFT	15806	Dr. Magosi István	10	3529	Miskolc	Csabai kapu 9-11.	
Csongrád	2917	SZTE Szent-Györgyi A.KIiníkai Közp.	59075	Dr. Kárpáti Krisztina	20	6720	Szeged	Tisza L. krt. 64-66.	
Csongrád	2917	SZTE Szent-Györgyi A.KIiníkai Közp.	31728	Dr. László-Kokai Erzsébet Ilona	10	6720	Szeged	Tisza L. krt. 64-66.	
Fejér	1568	Székesfehérvár, Szt.György MKh	65991	Dr. Boda Viktória	15	8000	Székesfehérvár	Hunyadi u. 2	
Fejér	1568	Székesfehérvár, Szt.György MKh	62807	Dr. Zarándok Mónika	15	8000	Székesfehérvár	Hunyadi u. 2	
Győr-M-S.	1644	Mosonmagyaróvár, Karolina Kh.	27650	Dr. Kuta Schrempf Danuta	15	9200	Mosonmagyaróvár	Régi Vámház tér 2-4.	
Komárom-E.	1876	Tatabánya, Szt. Borbála Kórház	19008	Dr. Mosonyi Ferenc	10	2800	Tatabánya	Semmelweis u. 2.	
Somogy	B507	Dr. Ulrich Fog. Bt.	46136	Dr. Ulrich Ágota	15	7400	Kaposvár	Arany J. u. 15.	
Tolna	E050	Dr. Ványi KFT, Szekszárd	62779	Dr. Bács Laura	30	7100	Szekszárd	Garay tér 14-16.	
Vas	K472	Markusovszky Kórház ZRT	62883	Dr. Szendrődi Adrienn	30	9700	Szombathely	Március 15. tér 3.	
Veszprém	K676	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	59033	Dr. Dr.Rácz Dóra	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
Veszprém	K676	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	58065	Dr. Szabó Erika	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
Veszprém	K676	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	42824	Dr. Somlai Károly	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
Budapest	2877	Heim Pál Gyermekkórház-Rend. I.	31248	Dr. Kacsó Zsuzsanna	30	1131	BudapestXIII. ker.	Madarász u. 22-24.	
Budapest	2877	Heim Pál Gyermekkórház-Rend.I.	40512	Dr. Zeisel Márta Éva	6	1054	Budapest V. ker.	Zoltán u. 18.	
Budapest	2915	Semmelweis Egyetem	29257	Dr. Szívós István	18	1088	Budapest VIII. ker.	Szentkirályi u. 47.	
Budapest	4977	Nemzetközi Pető András Közalap	38342	Dr. Juhász Katalin	30	1118	XI. kerület	Villányi u. 67.	
Fogyatékkal élő gyermekeket ellátó fogászati szolgáltatók heti óraszáma összesen	319		
Bács-Kiskun	1122	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	66020	Dr. Miklós Andrea Ágnes	3	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
Bács-Kiskun	1122	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	65514	Dr. Györe Balázs	12	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
Csongrád	2917	SZTE Szent-Györgyi A.KIiníkai Közp.	32893	Dr. Radnai Márta	15	6720	Szeged	Tisza L. krt. 64-66.	
Somogy	2137	Kaposi Mór Oktató Kórház	60239	Dr. Szökendy Tamás	15	7400	Kaposvár	Tallián Gy. u. 20-32.	
Tolna	E050	Dr. Ványi KFT, Szekszárd	49236	Dr. Ványi Gyula	15	7100	Szekszárd	Garay tér 14-16.	
Fogyatékkal élő felnőtteket ellátó fogászati szolgáltatók heti óraszáma összesen	60		
11. sz. melléklet
Fogyatékkal élők (gyermekek, felnőttek) fogászati szakellátására rendelkezésre álló óraszámok megyénként
Megye/Régió	Kr. alapján
leköthető
óraszámok	Finanszírozott
óraszámok [gyermekekre]	Finanszírozott óraszámok [felnőttekre]	Szabad óraszámok	
Budapest	90	84		6	
Pest	45			45	
Közép-Magyarország	135	84	0	51	
Feiér	45	30		15	
Komárom-Esztergom	45	10		35	
Veszprém	45	30		15	
Közép-Dunántúl	135	70	0	65	
Győr-Moson-Sopron	45	15		30	
Vas	45	30		15	
Zala	45			45	
Nyugat-Dunántúli	135	45	0	90	
Baranya	45			45	
Somogy	45	30		15	
Tolna	45	45		0	
Dél-Dunántúl	135	75	0	60	
Borsod-Abaúj-Zemplén	45	30		15	
Heves	45			45	
Nógrád	45			45	
Észak-Magyarország	135	30	0	105	
Hajdú-Bihar	45			45	
Jász-Nagykun-Szolnok	45			45	
Szabolcs-Szatmár-Bereg	45			45	
Észak-Alföld	135	0	0	135	
Bács-Kiskun	45	15	15		
Békés	45			45	
Csongrád	45	30	15	0	
Dél-Alföld	135	45	30	60	
w*$^&^e^$BMk£<-*				566	
Ország összesen	945	349	30	

12. sz. melléklet
Fogyatékkal élő személyek (gyermek és felnőtt) fogászati szakellátására szerződött
szakrendelések (2009. március havi adatok alapján)

	Megye	Intézmény neve	Szakrendelés kódja	Orvos neve	Heti Óra	Ir. szám	Város	Utca	
Gyermek	Bács-Kiskun	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	03012A403	Dr. Miklós Andrea Ágnes	2	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
	Bács-Kiskun	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	03012A403	Dr. Györe Balázs	13	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
	Borsod-A-Z.	Miskolc, BAZ.M.Kh.Egyetemi Okt	05022A701	Dr. Kalmár László	10	3501	Miskolc	Szentpéteri kapu 72-76.	
	Borsod-A-Z.	Miskolc, BAZ.M.Kh.Egyetemi Okt	05022A701	Dr. Pékár István	10	3501	Miskolc	Szentpéteri kapu 72-76.	
	Borsod-A-Z.	Adamantin KFT	05007A702	Dr. Magosi István	10	3529	Miskolc	Csabai kapu 9-11.	
	Csongrád	SZTE Szent-Györgyi A.KIinikai Közp.	064321313	Dr. Kárpáti Krisztina	20	6720	Szeged	Tisza L. krt. 64-66.	
	Csongrád	SZTE Szent-Györgyi A.KIinikai Közp.	064321313	Dr. László-Kokai Erzsébet Ilona	10	6720	Szeged	Tisza L. krt. 64-66.	
	Fejér	Székesfehérvár, Szt.György MKh	070121301	Dr. Deák Balázs	30	8000	Székesfehérvár	Hunyadi u. 2	
	Györ-M-S.	Mosonmagyaróvár, Karolina Kh.	08032A701	Dr. Kuta Danuta	15	9200	Mosonmagyaróvár	Régi Vámház tér 2-4.	
	Komárom-E.	Tatabánya, Szt. Borbála Kórház	110121306	Dr. Mosonyi Ferenc	10	2800	Tatabánya	Semmelweis u. 2.	
	Somogy	Kaposvár, Kaposi Mór Oktató Kh	140121310	Dr. Szökendy Tamás	30	7400	Kaposvár	Tallián Gy. u. 20-32.	
	Tolna	Dr. Ványi KFT, Szekszárd	170065172	Dr. Bécs Laura	30	7100	Szekszárd	Garay tér 14-16.	
	Tolna	Dr. Ványi KFT, Szekszárd	170065173	Dr. Ványi Gyula	15	7100	Szekszárd	Garay tér 14-16.	
	Vas	Markusovszky Kórház ZRT	18012A700	Dr. Szendrődi Adrienn	30	9700	Szombathely	Március 15. tér 3.	
	Veszprém	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	190121304	Dr. Rácz Dóra	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
	Veszprém	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	190121304	Dr. Szabó Erika	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
	Veszprém	Veszprém,Csolnoky F.Kh.Np.Zrt.	190121304	Dr. Somlai Károly	10	8200	Veszprém	Kórház u.1.	
	Budapest	Heim Pál Gyermekkórház-Rend.1.	012221315	Dr. Kacsó Zsuzsanna	30	1131	Budapest XIII. ker.	Madarász u. 22-24.	
	Budapest	Heim Pál Gyermekkórház-Rend.1.	01222A702	Dr. Zeisel Márta Éva	6	1054	Budapest V. ker.	Zoltán u. 18.	
	Budapest	Semmelweis Egyetem	01402A74Y	Dr. Szívós István	18	1088	Budapest VIII. ker.	Szentkirályi u. 47.	
	Budapest	Nemzetközi Pető András Közalap	310096515	Dr. Juhász Katalin	30	1118	Budapest XI. ker.	Villányi u. 67.	
	Fogyatékkal élő gyermekeket ellátó fogászati szolgáltatók heti óraszáma összesen	349		
Felnőtt	Bács-Kiskun	Kecskemét, BKM önkorm. Kórháza	03012A404		3	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
	Bács-Kiskun	Kecskemét, BKM Önkorm. Kórháza	03012A404		12	6000	Kecskemét	Nyíri u. 38.	
	Csongrád	SZTE Szent-Györgyi A.KIinikai Közp.	064321314		15	6720	Szeged	tisza L. krt. 64-66.	
	Fogyatékkal élő felnőtteket ellátó fogászati szolgáltatók heti óraszáma összesen	30				
13. sz. melléklet
A 3716-10 számú „Egészséges ember gondozása” című modulban feladatprofilként jelennek meg az alábbiak:
-	akadályozott személyek alapvető szükségleteinek kielégítését támogatja,
-	közreműködik akadályozott személyek gondozásában,
-	közreműködik akadályozott személyek rehabilitációs programjaiban,
-	közreműködik gyógyászati segédeszközök alkalmazásában.
A szakmai és vizsgakövetelmények alapján kidolgozott központi program szerint a „2.0/37l6-10 számú ,,Akadályozott személy gondozása” című modul részegységben 17 óra áll az oktató rendelkezésére a fenti kompetenciák elsajátíttatására, ennek érdekében a hallgató például az alábbiakról tanul:
-	speciális ellátási igényű ember gondozása és rehabilitációja;
-	a fogyatékossági formák definíciója;
-	az egészségügyi ellátás speciális fizikai környezeti igényei, speciális eszközigényei,
-	a kommunikáció és információ átadás specialitásai a különféle akadályozottsággal élő gyermekek és felnőttek esetében;
-	esélyteremtő közszolgáltatós: akadálymentesítés az egészségügyi ellátásban;
-	antidiszkrimináció a gyakorlatban: a társadalmi tudatformálás lehetőségei stb.
Ez a modul mind a csecsemő és gyermekápoló, mind az ápoló, mind pedig ezek rész szakképesítéseinél (ápolási asszisztens, gyakorló ápoló) fellelhető. Továbbá az ápoló szakképesítések szakmai gyakorlati színterei között 40 óra időtartamban szerepel az akadályozott személyek gondozásával foglalkozó intézményi gyakorlat is.
Az egyes államilag elismert egészségügyi szakképzésekben ezen felül az ún. közös modulokban (valamennyi szakképesítés esetén elsajátítandó) is vannak a kérdéses ismeretanyagra vonatkozó konkrét meghatározások, a 3710-10 „Interakció az egészségügyi ellátásban” illetve a 3719-10 ”Kommunikáció az egészségügyi szolgáltatásban” című modulban az alábbi feladatprofilhoz illeszkedően az alábbi ismeretek szerepelnek; kommunikáció látás-, hallás-, beszédsérült személlyel, esélyegyenlőség biztosítása. 
Külön kiemelendő emellett a rehabilitációs tevékenység terapeuta szakképzés, amely a 2468-06 modulszámú „Interakció a szociális és rehabilitációs ellátásban” tananyagegységében további 17 órában kiemelten is foglalkozik a témával.

14. sz. melléklet
A továbbképzés 65 óra időtartamban zajlott, célja a projekthez kapcsolódó egészségügyi témájú felsőoktatási, illetve felnőttképzési programok oktatására való felkészítés, az oktatói kompetenciák erősítése volt. A projekt keretében összesen 186 képzett oktató vehette át tanúsítványát. A programot sikeresen teljesítők ezzel jogosultságot szerezek az alábbi felnőttképzési tananyagok oktatására:
- sajátos ellátási igényű páciensek az egészségügyi ellátásban,
- tartós akadályozottsághoz vezető kórképek
- az esélyegyenlőség biztosítása a sajátos ellátási igényű páciensek ellátásában,
- akadályozottság és a környezet.

15. sz. melléklet
A 2011. II. félévére meghirdetett továbbképzési tanfolyamok között is szerepelnek a klinikai szakpszichológusok, pszichiáterek, gyermekpszichiáterek, gyermekgyógyászok, nőgyógyászok részére meghirdetett tanfolyamok mind az autizmus felismerésére és kezelésére, mind pedig a különböző fogyatékossággal élők ellátására. Ez a tanfolyami kör aktív szakmai együttműködéssel a továbbiakban bővíthető, erre a jogszabály jelenleg teljes mértékben lehetőséget biztosít.