Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 136/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
A vizsgálat megindítása
A panaszos apa gyermekével való kapcsolattartása ügyében kérte a segítségemet. A beadvány tartalmazza, hogy az apai kapcsolattartást Budapest Főváros VI. kerület Terézváros Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Gyámhivatala (gyámhivatal) 2009 januárjában szabályozta, de az anya a határozatban foglalt időpontokban a találkozást nem, vagy attól eltérően biztosítja. A panaszos tájékoztatott arról is, hogy 2009 tavaszától folyamatosan végrehajtást kért, az első fokú hatóság döntése ellen augusztusban fellebbezést nyújtott be, érdemi választ a Közép-magyarországi Regionális Államigazgatási Hivatal Szociális és Gyámhivatalától (szociális és gyámhivatal) a panasz hivatalomhoz való benyújtásáig (2009. november 30.) nem kapott.
Sérelmezte, hogy a gyámhivatal a kapcsolattartás végrehajtásról, illetve az elmaradt kapcsolattartások pótlásáról nem hoz érdemi döntést.
A beadványban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog, továbbá a gyermeki jogok sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az ügy teljes körű feltárása érdekében az első és másodfokon eljáró gyámhivatal vezetőitől tájékoztatást és az ügyben keletkezett dokumentumok másolatának rendelkezésemre bocsátását kértem.

Az érintett alkotmányos jog
– A jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog "A Magyar Köztárság független, demokratikus jogállam." [Alkotmány 2. § (1)]
– A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.” [Alkotmány 67. § (1)]

Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
1991. évi LXIV. törvény a Gyermekek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről (Gyermekjogi Egyezmény)
2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)

A megállapított tényállás
A gyermek 1999-ben élettársi kapcsolatból született. A szülők életközössége 2008 szeptemberében véglegesen megszakadt.
A gyámhivatal 2008. november 25-én érkeztette a panaszos kapcsolattartás szabályozására vonatkozó kérelmét. A panaszos a kérelemhez mellékelt egy, 2008. szeptember 2-án kelt – ügyvédjeik által ellenjegyzett – megállapodást, mi szerint gyermekük a 2008. október 2-ig terjedő időszakban ideiglenesen az édesanya gondozásában volt.
A gyámhivatal a panaszos folyamatos és időszakos kapcsolattartását a XII./126/2009. számú, 2009. február 19-én jogerőre emelkedett határozatával szabályozta. Az eljárás során a gyermek elhelyezéséről jogerős bírói döntés, egyezség, vagy írásbeli megállapodás nem volt hatályban. A gyermek elhelyezése tárgyában keresetet a szülők egyike sem indított és azt a hatóság felhívására sem tették meg.
Április 8-án a panaszos idézés nélkül megjelent a gyámhivatalban és – hivatkozva arra, hogy a hatóság nem a szülők kérelmének megfelelően hozta meg döntését, jelezve az anyával való konfliktusát – az időszakos kapcsolattartás újraszabályozását kérte. Az ügyintéző tájékoztatta arról, hogy ha az anya nem, vagy nem a szabályozásnak megfelelően biztosítja a kapcsolattatást végrehajtási kérelmet nyújthat be.
Az újraszabályozásra vonatkozó kérelmet a gyámhivatal XII/126/5/2009. számú 2009. április 21-én kelt határozatával elutasította. A panaszos a határozatot többszöri eredménytelen kézbesítés után június 5-én vette át, majd megfellebbezte. A szociális és gyámhivatal B-13393/4/2009. számú, 2009. július 16-án kelt határozatával az első fokú döntést helyben hagyta.
Az anya a gyámhivatalnál április 28-án iktatott levelében bejelentette, hogy az apa a kapcsolattartások alkalmával több ízben felügyelet nélkül utaztatta a gyermeket. 
A panaszos április 29-én megjelent a gyámhivatalban és elmondta, hogy a tavaszi szüneti kapcsolattartást az anya a határozatban foglaltnál rövidebb időtartamban biztosította, végrehajtást kért. 
Az anyát a gyámhivatal május 25-ére idézte, a panaszost az időpontról értesítette. A panaszos jelezte, hogy a megadott időpontban nem tud megjelenni. Az anya jegyzőkönyvi nyilatkozata szerint a gyermek április 13-án és 14-én az apával volt, 14-én ½ 10-re értek haza, másnap tanítás volt. Az anya elmondta azt is, hogy a gyermeknek kártyás telefonja van, a használatát ő nem korlátozza. Írásbeli beadványában foglaltakat megerősítve ismét sérelmezte, hogy az apa késedelmesen, vagy nem megfelelő módon viszi haza a gyermeket.
A gyermek iskolájának hivatalos tájékoztatása szerint tavaszi szünet előtti utolsó tanítási nap április 8-a (szerda) volt, az első tanítási nap április 15-e (szerda) volt.
Az anya június 8-án kelt levelében hangot adott azon véleményének, mi szerint az apa a kapcsolattartások alatt lelki terror alatt tartja a gyermeket, ellátása, élelmezése sem megfelelő, változatlanul több órás késéssel viszi vissza őt. A gyermek 2008 ősze óta a nevelési tanácsadó pszichológusához jár.
Az ügyintéző a gyermek pszichés állapotáról, a jelzett problémák gyermekre való hatásáról, továbbá arról, hogy a kapcsolattartás hatályos szabályozása a gyermek érdekében áll-e a nevelési tanácsadótól véleményt kért. A szakvélemény szerint a gyermek apával kapcsolatos ambivalenciájához nagymértékben hozzájárul a szülők közti rendezetlen és állandóan kiújuló verbális és fizikai agresszió.
A rendelkezésemre álló iratok tanúsága szerint az előzőekben ismertetett eljárási cselekményeket követően a panaszos végrehajtási kérelméről a gyámhivatal érdemben nem döntött.
A panaszos augusztus 3-án kelt levelében tájékoztatta arról a hatóságot, hogy július első kéthetében az időszakos kapcsolattartás zökkenőmentesen megvalósult. Az augusztus 1-jén az anya 12 órakor adta át a gyermeket, másnap pedig magával vitte. A panaszos az elmaradt kapcsolattartás pótlását és végrehajtását kérte.
Az anya két nap múlva írásban bejelentette a gyámhivatalnál, hogy gyermeke augusztus 2-án megszökött az édesapjától, kérte, hogy menjen érte. A kisfiú a rendőrségnek is telefonált. A gyermeket a rendőrség megtalálta, az anya hazavitte. A gyámhivatalhoz augusztus 12-én érkezett rendőri jelentés szerint a gyermek szökésének az volt az oka, hogy előző este összeveszett az apjával. A jelentés rögzíti azt is, hogy a panaszos időközben a helyszínre érkezett, gyermekével akkor is agresszív hangnemben beszélt, amikor fia beszállt az anya autójába. A panaszos – egy a szociális és gyámhivatalnál október 20-án felvett jegyzőkönyvben – cáfolta a gyermek állításait, véleménye szerint az anya félemlíti meg a fiát.
Az anyát a gyámhivatal idézte. Az anya megerősítve a leírtakat, az apai kapcsolattartás „szűkítését”, továbbá igazságügyi szakvélemény készítését indítványozta.
Az apa végrehajtási kérelmét a gyámhivatal XII/126/18/2009. számú, 2009. augusztus 17-én kelt határozatával elutasította.
Augusztus 19-én a hatóság XII/126/20/2009. számú végzésével az kapcsolattartási ügyben indult eljárását a gyermekpszichológiai vélemény elkészítési idejére felfüggesztette. Az ugyanezen a napon kelt, XII/126/19/2009. számú végzés a gyermek vizsgálatára igazságügyi szakpszichológust rendelt ki.
A panaszos mindhárom döntés jogorvoslatát kérte. A XII/126/18/2009. számú határozat ellen a panaszos a másodfokú hatósághoz nyújtotta be fellebbezést, azt az első fokú hatóság szeptember 28-án érkeztette, az iratokat október 2-án felterjesztette a másodfokú hatósághoz. A szociális és gyámhivatal B-13393/34/2009. számú, 2009. november 17-én kelt, az első fokú hatósághoz december 7-én érkezett végzésével a döntést megsemmisítve a gyámhivatalt új eljárás lefolytatására utasította. A döntés postázásának idejéről nincs adat.
A szociális és gyámhivatal a szakértő kirendelését sérelmező kérelmet B-13393/25/2009. számú, 2009. október 22-én kelt végzésével elutasította.
A másodfokú hatóság felügyeleti jogkörében megvizsgálva az iratanyagot a szakértő kirendelése vonatkozó végzést B-13393/24/2009. számú, 2009. október 26-án kelt végzésével megsemmisítette. A kapcsolattartási ügyben indult eljárás felfüggesztésére vonatkozó határozatot pedig B-13393/26/2009. számon. 2009. október 26-i keltezéssel semmisítette meg.
A panaszost a gyámhivatal felkérte, hogy nyilatkozzon arról, hogy a gyermek nála, vagy az anyánál van elhelyezve. A panaszos elmondta, hogy hatályos megállapodás nincs közöttük, a gyermekelhelyezés tárgyában per sincs folyamatban.
Az apa az október 16-18-a között elmaradt kapcsolattartás pótlását kérte. Az ügyintéző válaszában tájékoztatta arról, hogy miután a gyermek egyiküknél sincs elhelyezve a hatóság az eljárást nem folytathatja le, felügyeleti intézkedés megtétele érdekében az iratanyagot megküldte a szociális és gyámhivatalnak.
A panaszos október 20-án – elfogultságra hivatkozva – kérte a gyámhivatal kizárást. A gyámhivatal vezetője a kizárási kérelmet nem ellenezte, az iratokat eredetben felterjesztette a másodfokú hatósághoz. A kizárási kérelmet a szociális és gyámhivatal a B-13393/36/2009. számú, 2009. november 27-én kelt végzésével elutasította. A végzést a gyámhivatal december 11-én vette át.
November 2-án az őszi szünet elmaradásának pótlását, az eljárási bírsággal sújtását kérte.
Az anya orvosi igazolást nyújtott be arról, hogy a gyermek október 14-étől 16-áig orvosi kezelés alatt állt. A panaszos beküldte annak igazolását, hogy a gyermek 2009. szeptember és október hónapokban a kapcsolattartások idején – orvos, vagy az anya által igazoltan nem ment iskolába. Az apa kérelméhez tanúnyilatkozatokat, video felvételeket és DVD lemezeket csatolt.
Az anya a panaszost kiskorú veszélyeztetése miatt 2009. december 17-én feljelentette.
Az új eljárás során a gyámhivatal a szülőket 2010. január 6-ára idézte. A panaszos az augusztusi időszakos kapcsolattartás az október 16-18-ára eső hétvégi, az őszi és a téli szüneti kapcsolattartás végrehajtását kérte. Az anya a kapcsolattartások elmaradása tekintetében az önhibát cáfolta, pótlást nem kívánt biztosítani. Mindkét szülő tanúmeghallgatásokat, a panaszos a filmfelvételek megtekintését is indítványozta, a tárgyalás közöttük eredményre nem vezetett. A hivatalvezető hivatalos feljegyzésben rögzítette a szülők egymással való kommunikáció képtelenségét, továbbá azt, hogy a panaszos agresszív viselkedése miatt a biztonsági személyzet segítségét kellett igénybe venni. A végrehajtási eljárás jelentésem írásba foglalásakor folyamatban volt.
Az anya ez év január 6-án gyermekelhelyezés, kapcsolattartás, tartás-díjmegállapítása tárgyában keresetet nyújtott be a Pesti Központi Kerületi Bíróságon. Kérte, hogy a bíróság ideiglenes intézkedéssel függessze fel a végrehajtási eljárást, illetőleg annak felügyelet mellett korlátozza.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Tekintettel arra, hogy a gyámhivatal az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik.
A hivatkozott törvény értelmében csak a jogerős döntések vizsgálatára volt jogi lehetőségem. Miután az Obtv. 29. § (2) bekezdés e) pontja értelmében a bíróság nem minősül hatóságnak, így eljárásának, döntésének vizsgálatára nincs felhatalmazásom.

2. Az érintett alkotmányos jog tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam (…) kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. [9/1992. (I. 30.) AB határozat]
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. [75/1995. (XI. 21.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. A döntés szerint az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. A közigazgatási eljárás nem nélkülözheti a kötelező ügyintézési határidőket.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 1. § (2) bekezdése alapelvi szinten rögzíti, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. A Ket. 4. § (1) szerint az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez való jog. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog [315/E/2003. AB határozat].
Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban foglalta össze. Eszerint a tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság eljárásában azonban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [(6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat)]

3. Az ügy érdeme tekintetében
A gyermekkel való kapcsolattartásra a vonatkozó jogszabályi rendelkezések szerint a szülő jogosult. A különélő szülővel való személyes és közvetlen kapcsolatot fenntartása alapvető gyermeki jog. A különélő szülőnek joga és egyúttal kötelezettsége is a kapcsolattartás. A gyermeket nevelő szülő pedig köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani [Gyer. 28. § (1) bek., Csjt. 92. § (1) bek.]. A kapcsolattatásra jogosult szülő pedig a gyermek és a gondozó szülő jogainak tiszteletben tartásával élhet jogával. A joggal való visszaélés megalapozza a kapcsolattartási jog korlátozását, szüneteltetését, vagy megvonását. [Gyer. 31. § (2) bek.]
A Csjt 92. § (4) bekezdése szerint a kapcsolattartásról – a szülők megegyezésének hiányában – a gyámhivatal dönt. A kapcsolattartásról, ha házassági vagy gyermek-elhelyezési per van folyamatban a bíróság jogosult dönteni. A gyámhivatalnak a különélő szülők kapcsolattartás iránti kérelmének elbírálása előtt tisztázni kell, hogy a gyermek melyiküknél van elhelyezve. [Gyer. 29. § (2) bek.]
Tekintettel arra, hogy a kapcsolattartás szabályozására vonatkozó eljárás megindulásakor a szülők között a gyermek elhelyezéséről nem volt érvényes megállapodás a gyámhivatalnak a kapcsolattartás szabályozására nem volt hatásköre. Figyelemmel arra, hogy a határozat jogorvoslati lehetőség kimerítése hiányában emelkedett jogerőre, alapvető joggal összefüggő visszásság megállapítására nincs lehetőségem.
A Gyer. 32. § (1) bekezdése szerint a kapcsolattartás újraszabályozását – ide nem értve a kapcsolattartás korlátozását, szüneteltetését vagy megvonását – a kapcsolattartást rendező határozat jogerőre emelkedésétől számított két éven belül abban az esetben lehet kérni, ha azok a körülmények, amelyekre a bíróság vagy a gyámhivatal a döntését alapította utóbb lényegesen megváltoztak és a kapcsolattartás újraszabályozása a gyermek érdekeit szolgálja.
Megállapítottam, hogy a panaszos 2009 áprilisában benyújtott kérelme idején a körülmények lényegesen nem változtak, így a kapcsolattartás újraszabályozásának nem volt jogszabályi alapja. Erre tekintettel az első és másodfokú döntés a hivatkozott jogszabálynak megfelelt, alapvető joggal összefüggő visszásságot nem keletkeztetett.
A Ket. 22. § (1) bekezdése rögzíti, hogy a hatóság az eljárás minden szakaszában köteles a hatáskörét és illetékességét hivatalból vizsgálni. Ugyanezen jogszabály 103. § (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy ha az ügyfél fellebbezési kérelme alapján a hatóság megállapítja, hogy döntése jogszabályt sért, a döntését módosítja vagy visszavonja.
A fent kifejtettek alapján a gyámhivatal hatásköre a kapcsolattartás szabályozására nem terjedt ki, így a fellebbezés felterjesztése előtt a hatóságnak lehetősége volt a döntés visszavonására. Minderre tekintettel a mulasztás visszásságot okozott a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével.
A kérelemre indult eljárásban az érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell. [Ket. 29. § (3) bek.]. Az 5. bekezdés rendelkezik az értesítés tartalmi elemeiről. Megállapítottam, hogy a gyámhivatal az anyát az eljárás megindulásáról nem értesítette, továbbá az eljárás megindulásakor hatályos harminc napos ügyintézési határidő letelte előtti négy nappal előtti időpontra idézte. Az anya meghallgatás után szakvéleményt kért, de a panaszos végrehajtási kérelméről érdemben nem döntött.
A gyámhivatal előzőekben ismertetett mulasztása ugyancsak visszásságot okozott a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljárással összefüggésben.
A Ket vonatkozó rendelkezése szerint a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le. Az eljárásban olyan bizonyíték használható fel, amely alkalmas a tényállás tisztázásának megkönnyítésére. A hatóság szabadon választja meg az alkalmazandó bizonyítási eszközt, a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást. [Ket. 50. § (1), (4), (5) és (6) bek.] 
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal a panaszos augusztus első két hetében esedékes időszakos kapcsolattartása tekintetében teljes körű bizonyítási eljárást nem folytatott le, így a másodfokú hatóság új eljárás lefolytatására utasító döntése a hivatkozott jogszabálynak megfelelt.
A szociális és gyámhivatal a szakértő kirendelését sérelmező fellebbezést – figyelemmel arra, hogy az e tárgyban született döntés, a Ket. 98. § (2) bekezdésében foglaltak alapján csak a határozat, ennek hiányában az eljárást megszüntető végzés elleni fellebbezésben támadható meg – jogszerűen utasította el.
Megállapítottam, hogy az első fokú eljárást a szociális és gyámhivatal hivatalból, továbbá az első fokon eljáró hatóság kérelmére felügyeleti eljárás keretében vizsgálta és észlelte, hogy a gyámhivatal már az alapeljárás megindulásakor sem volt jogosult a kapcsolattartás szabályozására. Figyelemmel arra, hogy az anya kérelme a kapcsolattartás korlátozására, szakértő kirendelésére tartalma szerint új eljárás megindítására irányult, a döntések megsemmisítése a vonatkozó jogszabályoknak megfelelt. [Ket. 121. § (1) bek b/ pont, Csjt. 72. §  72/A §. 92. § Gyer. 29. 29 §(1) (2) bek.]
A felügyeleti eljárás körében – figyelemmel a Ket 115. § (4) bekezdés c/ pontjában foglaltakra, mi szerint hatóság döntése nem változtatható meg és nem semmisíthető meg, ha az semmisségi ok hiányában az ügyfél jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogát sértené – a kapcsolattartás szabályozására vonatkozó határozat megsemmisítésére nem volt felhatalmazása, így arról nem rendelkezhetett, a hatályos szabályozás szerinti végrehajtási eljárás lefolytatására utasította a gyámhivatalt.
Miután a fellebbezés – az eljárási törvényben meghatározott feltételek kivételével – a határozat végrehajtására halasztó hatályú [Ket 101. § (1)], az első fokú hatóság a végrehajtási eljárását a másodfokú döntés kézhezvételéig nem folytathatta. A Ket. előírja azt is, hogy a fellebbezést a megtámadott döntést hozó hatósághoz kell benyújtani. Megállapítottam, hogy a panaszos az augusztusi kapcsolattartás végrehajtására vonatkozó kérelmet a másodfokú hatósághoz nyújtotta be, erre tekintettel a kérelem első fokú hatósághoz való továbbítása is időt vett igénybe.
Összességében az eljárási határidők túllépése tekintetében alapvető joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg.
Megjegyzem, hogy a kapcsolattartás szabályozása, illetve végrehajtási tárgyában indult eljárásokban, amikor mindkét szülő a másik szülő veszélyeztető magatartását hangsúlyozva folyamatos bizonyítási eljárást (tanúk meghallgatása iratok, beszerzése, szakvélemény készítése, hang és képfelvételek megtekintése stb.) indítványoz, az eljáró hatóság a gyermek legjobb érdekét szolgáló döntést – a rendelkezésére álló határidőben – a tényállás teljes körű tisztázása nélkül nem hozhat.
Figyelemmel arra, hogy a panaszos elfogultságra hivatkozva kérte az első fokú hatóság kizárását a kizárásról való döntésig az első fokú hatóság érdemi döntést nem hozhatott, az eljárás felfüggesztése indokolt volt. A mulasztás azonban olyan formai hiba, amely alapvető joggal összefüggő visszásságot nem keletkeztetett.

Intézkedésem
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján Budapest Főváros VI. kerület Terézváros Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Gyámhivatala vezetőjénél kezdeményezem, hogy a jövőben fordítson fokozott figyelmet a Ket. eljárási szabályainak (hatáskör vizsgálata, az eljárás megindításáról való értesítés, érdemi döntés meghozatala, tényállás tisztázása, az eljárás felfüggesztése) betartására.
Végül – hangsúlyozva, hogy a hatáskörömet szabályozó törvény vizsgálati lehetőségemet a hatóságokra, illetőleg az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szervekre korlátozza, intézkedési lehetőségem magánszemélyekkel szemben akkor sincs, ha a rendelkezésemre álló adatok alapján a gyermek alapvető jogainak érvényesülését magánszemély sérti, illetőleg azok érvényesülését gátolja, ugyanakkor figyelemmel arra, hogy a gyermekvédelmi törvény a gyermek alkotmányos jogainak védelmére kötelez – elengedhetetlennek tartom a szülők figyelmét felhívni az alábbiakra.
A Gyermekjogi Egyezmény és a Csjt. egyaránt rögzíti a gyermek jogát a különélő szülőjével való közvetlen és személyes érintkezéshez. A családjogi törvény a különélő szülőt nem csupán jogosítja, de kötelezi is a gyermekével való kapcsolattartásra. A gyermeket gondozó szülőt pedig kötelezi a zavartalan kapcsolattartás biztosítására. A Legfelsőbb Bíróság elvi éllel mutatott rá, hogy a házasság felbontásával nem szűnik meg a szülők közös felelőssége a gyermek sorsáért. A házasság felbontása, ennélfogva nem járhat azzal a következménnyel, hogy szüleinek egyikét a gyermek elveszítse. Mind a szülőnek, mind a gyermeknek törekednie kell a szülő-gyermeki kapcsolat fenntartására, mert a gyermek érdekében az áll, ha továbbra is maga mellett tudja mindkét szülőjét. A gyermeknek az egyik szülőnél történt elhelyezése nem érinti a másik szülőnek azt a jogát és kötelességét, hogy a gyermeket rendszeresen látogassa, szeretetét kinyilvánítsa, a gyermekével való meghitt viszonyt fenntartsa. [17. számú Irányelv a gyermek elhelyezésével kapcsolatos szempontokról]
Álláspontom szerint a kapcsolattartás a különélő szülők közötti kommunikáció, a gyermek érdekében való közös gondolkodás, együttműködés nélkül nem lehetséges. A gyermekkel életvitelszerűen együtt élő szülőt fokozott felelősség terheli a tekintetben, hogy a gyermek ne idegenedjen el másik szülőjétől. A különélő szülő felelőssége pedig, hogy a kapcsolattartás jogát a gyermek fejlődését elősegítve gyakorolja. A gyermek fejlődése szempontjából kiemelkedő jelentőségű, hogy mindkét szülőjével megfelelő kapcsolatban legyen, ennek hiánya, illetőleg a kapcsolattartási konfliktusok miatt folyamatos – olykor éveken át tartó – hatósági, bírósági eljárások akár az egész életére kiható mély lelki válságot okozhat. Mindez egyaránt érintheti a gyermek lelki egészségét, erkölcsi fejlődését a szociális készségeinek kialakulását. 
Végül szeretném felhívni a figyelmüket, hogy az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglalt, a gyermek gondoskodáshoz és védelemhez való jogának biztosítása elsődlegesen a szülők kötelezettsége. Álláspontom szerint a felhívott alapjog érvényesülése szempontjából a szülők együtt/vagy különélése nem bír jelentőséggel, a családi élethez fűződő jog érvényesülését a szülők párkapcsolata megszűnését követően a szülő és a gyermek számára egyaránt biztosítani kell, melyért a kapcsolattartásra jogosult és kötelezett szülő egyaránt felelős.

Budapest, 2010. február 15.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

1991. évi LXIV. törvény a Gyermekek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről (Gyermekjogi Egyezmény)
9. cikk 3. pont Az Egyezményben részes államok tiszteletben tartják a mindkét szülőjétől vagy ezek egyikétől külön élő gyermeknek azt a jogát, hogy személyes kapcsolatot és közvetlen érintkezést tarthasson fenn mindkét szülőjével, kivéve, ha ez a gyermek mindenek felett álló érdekeivel ellenkezik.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) /Hatályos 2009. 02. 01-től 2009. 09. 30-ig˛/
1. § (1) A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.
(2) A közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.
(4) A közigazgatási hatóság védi az ügyfelek jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogait, ezek korlátait e törvény határozza meg.
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga.
19. § (1) A hatóság hatáskörét - a hatósági eljárás körébe tartozó ügyfajta meghatározásával - jogszabály állapítja meg. Jogszabályban kell megjelölni az első fokon eljáró, továbbá ha az nem a 107. §-ban és 108. §-ban megjelölt hatóság, a fellebbezést elbíráló hatóságot is.
20. § (1) A hatóság a hatáskörébe tartozó ügyben illetékességi területén köteles eljárni. Ha e kötelességének a rá irányadó ügyintézési határidőn belül nem tesz eleget, a felügyeleti szerv - kérelemre vagy hivatalból - soron kívül, de legkésőbb a tudomásszerzéstől számított öt napon belül kivizsgálja a mulasztás okát.
22. § (1) A hatóság a joghatóságát - ezzel összefüggésben az alkalmazandó jogot -, valamint hatáskörét és illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni.
29. § (1) A hatósági eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára, más hatóság kezdeményezésére, külön jogszabályban meghatározott panaszra (a továbbiakban együtt: kérelem) vagy hivatalból indul meg.
(3) Ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, az eljárás megindításáról a) a hivatalból indult eljárásban az ismert ügyfelet az eljárás megindításától, b) a kérelemre indult eljárásban az ismert ellenérdekű, illetve érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell.
(4) Az értesítés csak akkor mellőzhető, ha a) az veszélyeztetné az eljárás eredményességét, b) az egyszerű megítélésű, a tényállás előzetes tisztázását nem igénylő ügyben az eljárás megindítása után azonnal sor kerül az érdemi határozat meghozatalára,c) az ellenőrzésre feljogosított hatóság az adott tárgyban folyamatosan lát el az érintettnél ellenőrzési feladatot, d) azt honvédelmi, nemzetbiztonsági, közbiztonsági okból jogszabály kizárja.
(5) Az értesítésnek tartalmaznia kell: a) az ügy tárgyát, iktatási számát, az eljárás megindításának napját és az adott ügyfajtára irányadó ügyintézési határidőt, az ügyintéző nevét és hivatali elérhetőségét, b) az iratokba való betekintés és a nyilatkozattétel lehetőségére irányuló tájékoztatást, c) hivatalból indult eljárásban az erre történő utalást, kérelemre indult eljárásban a kérelmező ügyfél nevét, d) az ügyfél tájékoztatását az elektronikus ügyintézés lehetőségének igénybevételéről és az ügyfajtára vonatkozó elektronikus tájékoztatási szolgáltatás elérhetőségéről.
32. § (1) Ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, vagy ugyanannak a hatóságnak az adott üggyel szorosan összefüggő más hatósági döntése nélkül megalapozottan nem dönthető el, továbbá ha a döntéshez külföldi hatóság vagy más szerv álláspontját is be kell szerezni, a hatóság az eljárást felfüggeszti. Amennyiben a más szerv előtti eljárás megindítására az ügyfél jogosult, erre őt megfelelő határidő kitűzése mellett fel kell hívni. Ha az ügyfél a felhívásnak nem tesz eleget, a hatóság az eljárást megszünteti, vagy a rendelkezésre álló adatok alapján dönt.
33. § (1) Az érdemi határozatot az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg.
34. § (1) A kérelmet a hatósághoz írásban lehet benyújtani, a természetes személy ügyfél azonban kérelmét szóban is előterjesztheti.
(5) A kérelmet tartalma szerint kell elbírálni akkor is, ha az nem egyezik az ügyfél által használt elnevezéssel.
50. § (1) A hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.
(4) A hatósági eljárásban olyan bizonyíték használható fel, amely alkalmas a tényállás tisztázásának megkönnyítésére. Bizonyíték különösen: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemléről készült jegyzőkönyv, a szakértői vélemény, a hatósági ellenőrzésen készült jegyzőkönyv és a tárgyi bizonyíték.
(5) A hatóság szabadon választja meg az alkalmazandó bizonyítási eszközt. Törvény előírhatja, hogy a hatóság a határozatát kizárólag valamely bizonyítási eszközre alapozza, továbbá törvény vagy kormányrendelet meghatározott ügyekben kötelezővé teheti valamely bizonyítási eszköz alkalmazását, illetve előírhatja valamely szerv véleményének a beszerzését.
(6) A hatóság a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
98. § (1) Az ügyfél az elsőfokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezési jog nincs meghatározott jogcímhez kötve, fellebbezni bármely okból lehet, amelyre tekintettel az érintett a döntést sérelmesnek tartja.
(2) Végzés csak a határozat elleni fellebbezésben támadható meg, kivéve a (3) és (4) bekezdésben, továbbá a 109. § (2) bekezdésében szabályozott eseteket. Törvény az önálló fellebbezést egyéb esetekben is lehetővé teheti.
(3) Az eljárást felfüggesztő, az eljárást megszüntető, a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasító, az eljárási bírságot kiszabó, valamint a költség összegének megállapítása és a költségviselés tárgyában hozott elsőfokú végzés ellen önálló fellebbezésnek van helye.
(4) Az eljárás egyéb résztvevője saját jogán önálló fellebbezéssel élhet az elsőfokú határozat rá vonatkozó rendelkezése, illetve a rá vonatkozó elsőfokú végzés ellen.
(5) Az eljárás egyéb résztvevője által a (4) bekezdés szerint benyújtott fellebbezés nem akadálya annak, hogy a határozatnak az ügy érdemében hozott része jogerőre emelkedjen.
99. § (1) A fellebbezést - ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik - a döntés közlésétől számított tizenöt napon belül lehet előterjeszteni.
(2) A fellebbezésre jogosult a fellebbezési határidőn belül a fellebbezési jogáról szóban vagy írásban lemondhat, a szóban történő lemondást jegyzőkönyvbe kell foglalni. A fellebbezési jogról történő lemondó nyilatkozat nem vonható vissza.
100. § (1) Nincs helye fellebbezésnek a) ha az ügyben törvény azt kizárja, b) az ügyfelek részéről, a közöttük létrejött egyezséget jóváhagyó határozat ellen, c) a méltányossági kérelem tárgyában hozott határozat ellen.
(2) Az (1) bekezdés a) pontban meghatározott esetben az elsőfokú közigazgatási döntés bírósági felülvizsgálatának van helye.
101. § (1) A fellebbezéssel megtámadott határozatban foglalt jogok nem gyakorolhatók és a fellebbezésnek a határozat végrehajtására halasztó hatálya van, kivéve, ha a hatóság a határozatot a fellebbezés halasztó hatályának kizárásával végrehajthatónak nyilvánította.
(2) A határozatban foglaltakat a fellebbezési jogra tekintet nélkül teljesíteni kell, ha az ügyfél javára megállapított egyszeri vagy rendszeres pénzkifizetést, pénzbeli ellátást - ideértve a pénzegyenértékben kifejezhető természetbeni ellátást - (szociális segély, nyugdíj, közgyógyellátás stb.) tartalmaz, és az ügyfél fellebbezése csak a megállapított összegen felüli többletigényre vonatkozik.
(3) A határozat akkor nyilvánítható fellebbezésre tekintet nélkül végrehajthatónak, ha a) életveszéllyel vagy súlyos kárral fenyegető helyzet megelőzése, elhárítása vagy káros következményeinek enyhítése miatt szükséges, b) a közbiztonság fenntartása érdekében vagy fontos közrendvédelmi okból szükséges,
c) a végrehajtás késedelme jelentős vagy helyrehozhatatlan kárral járna, d) a határozat valakinek a tartásáról vagy gondozásáról rendelkezik, e) azt törvény honvédelmi, nemzetbiztonsági, közegészségügyi, járványügyi, munkaügyi, munkabiztonsági, kulturális örökségvédelmi, környezet- vagy természetvédelmi okból, továbbá a közérdekű közlekedési infrastruktúra kialakítása, illetve az energiaellátás folyamatos biztosítása érdekében lehetővé teszi.
(4) A határozatban a fellebbezésre tekintet nélküli végrehajthatóságot külön ki kell mondani és meg kell indokolni. Ha az ilyen határozatban a hatóság teljesítési határidőt állapított meg, a végrehajtás elrendelésére csak e határidő eredménytelen eltelte után kerülhet sor.
102. § (1) A fellebbezést annál a hatóságnál kell előterjeszteni, amely a megtámadott döntést hozta. Elkésettség okán a fellebbezés nem utasítható el, ha az ügyfél a fellebbezési határidőben a fellebbezést az elbírálására jogosult hatóságnál terjeszti elő.
(2) A fellebbezésben új tények és bizonyítékok is felhozhatók.
(3) A fellebbezést az ügy összes iratával a fellebbezési határidő leteltétől számított nyolc napon belül fel kell terjeszteni a fellebbezés elbírálására jogosult szervhez, kivéve, ha a hatóság a megtámadott döntést a fellebbezésben foglaltaknak megfelelően kijavítja, kiegészíti, módosítja vagy visszavonja. A felterjesztés során az első fokon eljáró hatóság a fellebbezésről kialakított álláspontjáról is nyilatkozhat.
103. § (1) Ha az ügyfél fellebbezési kérelme alapján a hatóság megállapítja, hogy döntése jogszabályt sért, a döntését módosítja vagy visszavonja.
104. § (1) Ha az első fokon eljáró hatóság nem élt a 103. §-ban biztosított jogával, a fellebbezésről az annak elbírálására jogosult szerv dönt.
105. § (1) A másodfokon eljáró szerv a döntést helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. Jogszabályban meghatározott esetben a másodfokon eljáró szerv a mérlegelési jogkörben hozott elsőfokú döntésben meghatározott kötelezettségnél súlyosabb kötelezettséget nem állapíthat meg.
(2) Ha a másodfokú döntés meghozatalához nincs elég adat vagy a tényállás további tisztázása szükséges, a fellebbezés elbírálására jogosult szerv a döntés megsemmisítése mellett az ügyben első fokon eljárt hatóságot új eljárásra utasíthatja vagy a kiegészítő bizonyítási eljárás lefolytatását maga végzi el.
115. § (1) A felügyeleti szerv jogosult hivatalból megvizsgálni az ügyben eljáró hatóság eljárását, illetve döntését, és ennek alapján a) megteszi a szükséges intézkedést a jogszabálysértő mulasztás felszámolására, b) gyakorolja - ha törvény másként nem rendelkezik - a (2) bekezdésben szabályozott felügyeleti jogkört.
(2) Ha a hatóság döntése jogszabályt sért, a felügyeleti szerv azt megváltoztathatja vagy megsemmisítheti, és szükség esetén az ügyben eljárt hatóságot új eljárásra utasíthatja.
(3) Felügyeleti eljárás keretében a 12. § (2) bekezdés b) pontjában szabályozott ügyekben a döntés megváltoztatásának nincs helye.
(4) A hatóság döntése nem változtatható meg és nem semmisíthető meg, ha a) azt a közigazgatási ügyekben eljáró bíróság érdemben elbírálta,  b) semmisségi ok esetén a 121. § (4) bekezdésében foglalt idő eltelt, c) semmisségi ok hiányában az ügyfél jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogát sértené, d) kötelezettséget (joghátrányt) megállapító döntés jogerőre emelkedésétől vagy ha az hosszabb, a teljesítési határidő utolsó napjától számított öt év eltelt, e) azt jogszabály kizárja vagy feltételhez köti, és a feltétel nem áll fenn.
(5) A jogszabálysértő döntés megsemmisítése esetén a megsemmisített döntést hozó hatóságnak határozatban kell intézkedni a döntéssel, illetve az annak alapján történt teljesítéssel (végrehajtással) kialakult helyzet rendezéséről és a szükségtelenül okozott költség megtérítéséről. A határozattal szemben jogorvoslatnak van helye.
(6) A megsemmisítő döntés jogorvoslattal történő megtámadása esetén az (5) bekezdés szerinti eljárást fel kell függeszteni.
121. § (1) Az e fejezetben szabályozott eljárások során a döntést meg kell semmisíteni, ha b) az ügy nem tartozik az eljáró hatóság hatáskörébe vagy illetékességébe,

A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény
11. § (1) A gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik.

1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
72/A. § (1) A gyermek elhelyezéséről a szülők döntenek. A szülők megegyezésének hiányában a bíróság a gyermeket annál a szülőnél helyezi el, akinél a kedvezőbb testi, értelmi és erkölcsi fejlődése biztosított. Ha a szülőnél történő elhelyezés a gyermek érdekét veszélyezteti, a bíróság a gyermeket másnál is elhelyezheti, feltéve, hogy ez a személy a nála történő elhelyezést maga is kéri.
(2) A gyermek elhelyezésének megváltoztatását abban az esetben lehet kérni, ha azok a körülmények, amelyekre a bíróság a döntését alapította, utóbb lényegesen megváltoztak, és ennek következtében az elhelyezés megváltoztatása a gyermek érdekében áll.
92. § (1) A gyermeknek joga, hogy különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn. A gyermekétől különélő szülő joga és kötelessége, hogy gyermekével kapcsolatot tartson fenn, vele rendszeresen érintkezzen (a kapcsolattartás joga). A gyermeket nevelő szülő vagy más személy köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani.
(4) A kapcsolattartásról - a szülők megegyezésének hiányában, illetőleg a szülők és a gyám közötti vita esetében - a gyámhatóság dönt. Ha házassági vagy gyermekelhelyezési per van folyamatban, a szülők megegyezésének hiányában a kapcsolattartásról a bíróság dönt. A gyámhatóság, illetőleg a házassági vagy gyermekelhelyezési perben a bíróság a felróható magatartást tanúsító szülő kapcsolattartási jogát a gyermek érdekében korlátozhatja vagy megvonhatja, illetőleg e jog gyakorlásának szünetelését rendelheti el.

149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
27. § (1) A kapcsolattartás célja, hogy a) a gyermek és a 28. § (1) bekezdése szerinti kapcsolattartásra jogosult személyek (a továbbiakban: kapcsolattartásra jogosult) közötti családi kapcsolatot fenntartsa, továbbá b) a kapcsolattartásra jogosult szülő a gyermek nevelését, fejlődését folyamatosan figyelemmel kísérje, tőle telhetően segítse.
(2) A kapcsolattartás formái a folyamatos és az időszakos kapcsolattartás.
(3) A folyamatos kapcsolattartás magában foglalja a) a gyermekkel a gyermek szokásos tartózkodási helyén való személyes találkozást (meglátogatás), b) a gyermeknek a szokásos tartózkodási helyéről rendszeresen, meghatározott időtartamra - a visszaadás kötelezettségével történő - elvitelét, c) a gyermekkel személyes érintkezés nélkül történő rendszeres kapcsolattartást, így különösen a levelezést, a telefonkapcsolatot, az ajándékozást, a csomagküldést.
(4) Az időszakos kapcsolattartás magában foglalja a gyermekkel a tanítási szünetek és a többnapos ünnepek időszakában való huzamos együttlétet.
(5) Nincs helye folyamatos kapcsolattartásnak a) az időszakos kapcsolattartás ideje alatt, b) a gyermeket gondozó szülőt megillető, a gyermekkel folyamatosan együtt tölthető időtartam alatt, amelynek mértéke ba) a kapcsolattartásra jogosultat a kapcsolattartást rendező egyezség, illetve a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat szerint megillető időszakos kapcsolattartás időtartamát, bb) ha a kapcsolattartást rendező egyezség, illetve a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat nem rendelkezik a kapcsolattartásra jogosultat megillető időszakos kapcsolattartás időtartamáról, a két hetet
nem haladhatja meg.
(6) A gyermek érdekét veszélyeztető körülmény, illetve felróható magatartás hiányában a kapcsolattartásra jogosulttól az elvitel jogát is magában foglaló kapcsolattartás nem vonható meg.
(7) A gyermek elvitelével felmerülő költségek a kapcsolattartásra jogosultat terhelik.
28. § (1) A gyermekkel való kapcsolattartásra mind a szülő, mind a nagyszülő, mind a nagykorú testvér, továbbá - ha a szülő és a nagyszülő nem él, illetőleg a kapcsolattartásban tartósan akadályozva van, vagy kapcsolattartási jogát önhibájából nem gyakorolja - a gyermek szülőjének testvére, valamint szülőjének házastársa is jogosult.
(2) A kapcsolattartás szabályozására, újraszabályozására irányuló kérelmet a korlátozottan cselekvőképes gyermek önállóan is előterjesztheti.
(3) Indokolt esetben - ha az a gyermek érdekében áll és különösen, ha azt maga is kéri - a gyermekvédelmi gondoskodás alatt álló gyermek gyámja biztosíthatja, hogy a gyermek személyes kapcsolatait az (1) bekezdésben foglaltakon túl is ápolhassa. A gyám és a gyermek közötti vita esetén a gyámhivatal dönt.
(4) Az (1) bekezdésben meghatározott személyek kapcsolattartását nem érinti a Csjt. 52. §-ának (2) bekezdése szerinti közös gyermekké fogadás, ha az a házasság, amelyből az örökbe fogadott gyermek származik, a gyermek szülőjének elhalálozása folytán szűnt meg.
(5) A gyámhivatal indokolt esetben előmozdítja a szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban lévő szülő gyermekével való kapcsolatának fenntartását, ha ez a gyermeket nem veszélyezteti. Ennek érdekében a gyámhivatal a szülő kérelmére, illetve a büntetés-végrehajtási intézet megkeresésére - a jegyző véleményének figyelembevételével - a gyermekkel kapcsolatos információkat adhat.
29. § (1) A gyámhivatal vita esetében a kapcsolattartást bármelyik fél kérelmére szabályozza, illetve újraszabályozza, kivéve, ha a szülő és a gyermek kapcsolattartásának megállapítása a Csjt. 92. §-ának (5) bekezdése szerint a bíróság hatáskörébe tartozik. A kapcsolattartásról a gyámhivatal, illetve a bíróság a gyermek korának, egészségi állapotának, életkörülményeinek, a felek személyes körülményeinek, valamint az ítélőképessége birtokában levő gyermek véleményének figyelembevételével rendelkezik.
(2) Különélő szülők kapcsolattartás iránti kérelmének elbírálása előtt tisztázni kell, hogy a gyermek melyiküknél van elhelyezve [Csjt. 72. § (2) bek.].
(3) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság - kérelemre - elsősorban akkor jogosítja fel a gyermek szülői felügyeleti jogától megfosztott szülőjét a kapcsolattartásra, ha a gyermek érzelmi fejlődését a szülőtől való teljes elszakadása veszélyeztetné.
30. § (1) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a kapcsolattartást elsősorban egyezség létrehozásával - tárgyalás megtartásával - rendezi. Ennek során a gyermeket gondozó szülő, más személy (a továbbiakban: kapcsolattartásra kötelezett) és a kapcsolattartásra jogosult megegyeznek a) a folyamatos, valamint az időszakos kapcsolattartás gyakoriságáról, időtartamáról, b) a gyermek átadásának és visszaadásának helyéről, idejéről, módjáról, c) a kapcsolattartás elmaradására vonatkozó értesítési kötelezettségről, d) az elmaradt kapcsolattartás pótlásának rendjéről, e) a kapcsolattartás egyéb formáiról.
(2) A gyámhivatalnak és a bíróságnak az egyezség létrehozása során törekednie kell a felek és a korlátozottan cselekvőképes gyermek közötti megegyezésre. Nem lehet az egyezséget jóváhagyni, ha az ellen az ítélőképessége birtokában lévő gyermek kifejezetten tiltakozik.
(3) Az egyezséget a bíróság végzéssel jóváhagyja, a gyámhivatal határozatba foglalja és jóváhagyja, ha az megfelel a gyermek érdekének és a kapcsolattartás céljának. Az egyezség jóváhagyásával egyidejűleg a feleket tájékoztatni kell a 31-33/B. §-okban meghatározott jogkövetkezményekről, valamint arról, hogy a tanítási szünetek időpontjára, illetve tartamára az oktatási miniszternek a tanév rendjét meghatározó rendeletében foglaltak az irányadók.
(4) Egyezség hiányában a gyámhivatal, illetőleg a bíróság - a kapcsolattartás céljának megfelelően - a kapcsolattartásra jogosult és a kapcsolattartásra kötelezett méltányos érdekére, körülményeire, valamint a gyermek korára, egészségi állapotára, tanulmányi előmenetelére tekintettel a gyermek érdekében dönt.
(5) A kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat rendelkező része a 14. §-ban foglaltakon kívül tartalmazza
a) a kapcsolattartás formáját, b) a kapcsolattartást akadályozó körülményekről történő előzetes értesítési kötelezettség szabályait, c) az elmaradt kapcsolattartás pótlásának rendjét, d) a 31-33/B. §-ban meghatározott jogkövetkezményekről való tájékoztatást.
(6) A gyámhivatal, illetve a bíróság a kapcsolattartás helyszíneként a gyermekjóléti központ vagy a kapcsolattartási ügyeletet működtető gyermekjóléti szolgálat helyiségét is megjelölheti, egyben előírhatja a kapcsolattartásra kötelezett számára a gyermeknek ezen a helyen történő átadását, illetve a kapcsolattartásra jogosult számára a gyermeknek ezen a helyen történő átvételét.
(7) A kapcsolattartást akadályozó körülményekről a felek előzetesen, lehetőleg írásban vagy egyéb igazolható módon tájékoztatják egymást.
(8) Az elmaradt kapcsolattartást pótolni kell, ha a) az a kapcsolattartásra kötelezett miatt maradt el, b) az a kapcsolattartásra jogosultnak fel nem róható okból maradt el, feltéve, hogy a kapcsolattartást szabályozó döntésben foglaltak szerint eleget tett előzetes értesítési kötelezettségének, illetve az előre nem látható akadályok felmerülését utólag igazolja. Az elmaradt kapcsolattartás pótlása nem veszélyeztetheti a gyermek egészséges fejlődését.
(9) Nem tekinthető elmaradt kapcsolattartásnak az időszakos kapcsolattartás idejével, illetve a gyermeket gondozó szülőt a 27. § (5) bekezdésének b) pontja alapján megillető, a gyermekkel folyamatosan együtt tölthető időtartammal részben vagy teljesen egybeeső folyamatos kapcsolattartás. Az ünnepnapokra eső elmaradt időszakos kapcsolattartás nem pótolható.
31. § (1) A gyámhivatal, illetve a bíróság a kapcsolattartás szabályozására irányuló kérelmet elutasítja, ha a kapcsolattartásra jogosult a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését súlyosan veszélyeztette, illetőleg a szülő szülői kötelességeit - a tartási kötelezettség kivételével - önhibájából tartósan nem teljesítette, illetve elhanyagolta, és magatartásán nem változtatott.
(2) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a már megállapított kapcsolattartási jogot a gyermek érdekében - kérelemre - korlátozza, ha a jogosított a jogával a gyermek vagy a gyermeket nevelő személy sérelmére visszaél. Visszaélésnek minősül az is, ha a jogosult nem a szabályozásnak megfelelően él kapcsolattartási jogával, illetve ha ezen kötelezettségének önhibájából 6 hónapig nem tesz eleget.
(3) A kapcsolattartási jog korlátozása során a gyámhivatal vagy a bíróság a már megállapított kapcsolattartás formájának vagy gyakoriságának, továbbá időtartamának megváltoztatásáról dönthet.
(4) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság - kérelemre - meghatározott időre a kapcsolattartási jog szüneteltetését rendeli el, ha a jogosított a jogával a gyermek vagy a gyermeket nevelő személy sérelmére súlyosan visszaél. A szünetelés leghosszabb időtartama 6 hónap, különösen súlyos visszaélés esetén 1 év.
(5) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a határozatában megállapított kapcsolattartási jogot - kérelemre - megvonja, ha a jogosított a jogával a gyermek vagy a gyermeket nevelő személy sérelmére súlyosan visszaél, és e magatartásával a gyermek nevelését és fejlődését súlyosan veszélyeztette.
32. § (1) A kapcsolattartás újraszabályozását - ide nem értve a kapcsolattartás korlátozását, szüneteltetését vagy megvonását - a kapcsolattartást rendező határozat jogerőre emelkedésétől számított két éven belül abban az esetben lehet kérni, ha azok a körülmények, amelyekre a bíróság vagy a gyámhivatal a döntését alapította utóbb lényegesen megváltoztak és a kapcsolattartás újraszabályozása a gyermek érdekeit szolgálja.
(2) A kapcsolattartás újraszabályozása során a bíróság vagy a gyámhivatal a korábban megállapított kapcsolattartás formájának, gyakoriságának, időtartamának, helyének megváltoztatásáról - külön-külön vagy együttesen - is dönthet.
(3) Ha a kapcsolattartás újraszabályozására indult eljárásban a rendelkezésre álló adatok szerint a kapcsolattartási jog korlátozása, szüneteltetése vagy megvonása látszik indokoltnak a gyámhivatal, illetőleg a bíróság a határozatban megállapított kapcsolattartás végrehajtását az új határozat jogerőre emelkedéséig felfüggesztheti.
(4) A gyámhivatal, illetve a bíróság kérelemre a kapcsolattartás újraszabályozására indult eljárásban a gyermek érdekében a kapcsolattartás korlátozását feloldhatja, illetve a kapcsolattartási jogot visszaállíthatja, ha azok a körülmények, amelyekre a határozatát korábban alapította, már nem állnak fenn.
33. § (1) A kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat végrehajtása iránti kérelem benyújtásánaka) a kapcsolattartás pótlására, ennek hiányában a kapcsolattartásra - a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozatban - előírt határidő elteltétől, illetve b) a (2) bekezdés szerinti veszélyeztető magatartás tudomásra jutásától számított 30 napon belül van helye.
(2) A gyermek fejlődését veszélyezteti, ha a kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett a kapcsolattartást rendező egyezségben, illetve a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozatban foglaltaknak önhibájából ismételten nem, vagy nem megfelelően tesz eleget, és ezáltal nem biztosítja a zavartalan kapcsolattartást.
(3) A kapcsolattartás végrehajtása iránti kérelemnek a kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett általi visszavonása jogvesztő hatályú.
(4) Ha a gyámhivatal az (1)-(2) bekezdésben foglaltak vizsgálata során megállapítja az önhiba fennállását, a végrehajtás iránti kérelem beérkezésétől számított 22 munkanapon belül végzéssel elrendeli a végrehajtást. A végrehajtást elrendelő végzésben a mulasztó felet a) felhívja, hogy a végzés kézhezvételét követően esedékes kapcsolattartásnak a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat szerinti időpontban és módon tegyen eleget, illetve hagyjon fel a gyermeknek a másik fél ellen történő nevelésével, b) figyelmezteti az a) pont szerinti kötelezettség önhibából történő nem teljesítésének jogkövetkezményeire, c) kötelezi a kapcsolattartás meghiúsítása folytán keletkezett igazolt költségek viselésére.